Справа № 456/1975/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т. 
Провадження № 22-ц/811/2312/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
за секретаря – Матяш С.І.,
з участю представника Акціонерного товариства «Правекс-Банк» - Блажевського П.І., і представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Правекс-Банк» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Шрамка Р.Т.,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі – ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
19.09.2006 року ОСОБА_1 , уклав з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», кредитний договір №2426-003/06Р. Відповідно до умов кредитного договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 31800 доларів США, а позичальник зобов`язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.
Відповідно до пункту п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку. Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком до 19.09.2024 року.
За період користування кредитними коштами позивач здійснював часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена.
Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом, які вказані у п. 1.2. кредитного договору, підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту. 
Згідно з п. 9.1. кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. 
Відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 16.03.2016 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 24070,66 доларів США, яка складається з: суми кредиту - 19408,69 доларів США; суми відсотків - 2847,24 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 1814,73 доларів США, що еквівалентно 45 342,12 грн.
ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило стягнути з позичальника пеню у зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, в сумі 0 доларів США та пеню за порушення строків сплати процентів за користування кредитами в сумі 0 доларів США. Загальний розмір пені, яку банку стягує позичальника становить 0 доларів США. 
В забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір іпотеки №2426-003/06Р від 19.09.2006 року. 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 19.09.2006 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ КБ «Правекс-Банк» Договір поруки договір №2426-003/061. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. 
Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є солідарними боржниками перед ПАТ КБ «Правекс-Банк».
З огляду на вищевикладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів з користування кредитом за кредитним договором у розмірі 22255,93 доларів США, з яких: кредит - 19408,69 доларів США; проценти - 2847,24 доларів США, а також стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір.
В ході розгляду цивільної справи, ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов, який обґрунтував тим, що 19 вересня 2006 року між ним та АКБ «Правекс-Банк» був укладений договір кредиту №2426-003/06Р зі строком повернення грошових коштів до 19 вересня 2024 року. Вказаний договір, вважає несправедливим, оскільки включення банком в зміст договору несправедливих умов (зокрема установлення обов`язкових для споживача умов договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору), про що свідчить відсутність як до, так і під час укладення оскаржуваного кредитного договору, виконання процедури проведення переддоговірної роботи з позичальником, а саме, не повідомлення та замовчування необхідної інформації, про всі умови надання фінансових послуг банку щодо кредитування, які є істотними та суттєво впливають на вільне волевиявлення споживача, під час прийняття ним рішення, про необхідність придбання такої послуги. Разом з тим, банк неправомірно в умовах п.9.1 кредитного договору включив вимоги щодо сплати споживачем пені в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної пунктом 1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом чи внесення процентів за користування грошовими коштами. В той же час, укладаючи кредитний договір, відповідач не визначив кінцевої сукупної вартості кредиту для позичальника, у вигляді суми абсолютного значення подорожчання кредиту як в грошовому, так і процентному виразі. 
Стверджував, що сукупність вищенаведених доводів і обставин дозволяє стверджувати, що банк здійснив нечесну підприємницьку практику.
При цьому, волевиявлення позичальника було викривленим і не було вільним та формувалось під впливом непоінформованості. А відтак, укладаючи кредитний договір позичальник діяв під впливом омани. За таких умов, оспорюваний кредитний договір було укладено між позичальником та банком з використанням останнім нечесної підприємницької практики, яка є забороненою та оскаржений кредитний договір є недійсним відповідно до закону. 
У звязку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просив визнати порушеним його право споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним укладений між ним та АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») кредитний договір №2426-003/06Р від 19 вересня 2006 року; внаслідок застосування реституції визнати недійсним укладений в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2426-003/06Р від 19 вересня 2006 року, між ним та АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правкс-Банк») договір іпотеки від 19 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №3312.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 рокувідмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання недійсним кредитного договору.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року оскаржило Акціонерне товариство «Правекс-Банк». Вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову є незаконним та небгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. АТ «Правекс-Банк» зазначило, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ним не оскаржується. В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого у нього станом на 16.03.2016 року утворилася заборгованість в сумі 24070,66 доларів США, яка складається з: суми кредиту - 19408, 69 доларів США, суми відсотків – 2847,24 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків – 1814,73 доларів США, однак банк вимоги щодо стягнення пені не заявляє, а просить стягнути кошти у сумі 22255,93 доларів США, що за курсом НБУ – 24,9856 станом на 07.06.2016 року становить 556077,76 гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 19.09.2006 року ОСОБА_3 уклала з банком договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання всім належним йому майном та грошовими коштами. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про необґрунтованість первинних позовних вимог є безпідставним та стверджує, що в якості доказу банком надавався до суду при подачі позовної заяви розрахунок заборгованості за договором №2426-003/06Р від 19.09.2006 року і такий розрахунок містить детальний розпис всіх сум заборгованості, а також інформацію про суми та дати всіх нарахованих та сплачених позичальником платежів. Вважає необґрунтованим висновок суду, що наданий банком розрахунок заборгованості не є доказом видачі кредиту, наявності заборгованості та її розміру. Апелянт звертає увагу на те, що факт отримання кредиту не оспорювався позичальником протягом розгляду справи, а крім того, позичальник не оспорював і викладені в розрахунку суми, альтернативний розрахунок не надавав. Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено будь-яких суперечностей між наданим банком розрахунком боргу та іншими доказами. Стверджує, що відповідачем не доведено, що заявлена до стягнення сума заборгованості ним погашена. Вважає, що, відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно звільнив позичальника від виконання ним обов`язку по погашенню заборгованості за отриманим ним кредитом. Просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову банку.
З матеріалів спави встановлено, що 30 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року, ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року справу призначено до розгляду на 10 год 30 хв. 01 жовтня 2019 року. (том 1 арк. спр. 245)
05 серпня 2019 року ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції на адресу, зазначену в апеляційній скарзі та яка була надана суду першої інстанції на запит щодо доступу до персональних даних про надання відомостей реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , направлено повістку-повідомлення про виклик до суду. Інформацію про іншу адресу для поштової кореспонденції ОСОБА_3 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надавала.
До Львівського апеляційного суду від ОСОБА_3 повернувся конверт із неврученою поштовою кореспонденцією з відміткою на конверті - причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» (том 1 арк. спр. 256).
01 жовтня 2019 року Львівським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 11 год. 45 хв. 05 листопада 2019 року та направлено сторонам повістку-повідомлення про виклик до суду (том 2 арк. спр. 1-4).
Від ОСОБА_3 повернувся конверт із неврученою поштовою кореспонденцією з відміткою на конверті - причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». (том 2 арк. спр. 8)
05 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд за клопотанням представника АТ «Правекс-Банк» - Блажевського П.І. відклав розгляд справи на 11 год. 00 хв. 21 січня 2019 року (том 2 арк. спр. 14).
05 листопада 2019 року Львівським апеляційним судом направлено сторонам повістку-повідомлення про виклик до суду (том 2 арк. спр. 16-20)
Від ОСОБА_3 в черговий раз повернувся конверт із неврученою поштовою кореспонденцією з відміткою на конверті - причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». (том 2 арк. спр. 23)
На сайті «Судової влади»: Львівський апеляційний суд у розділі «громадянам», в якому є список справ призначених до розгляду, також було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засіданнь у цій справі.
17 січня 2020 року Львівським апеляційним судом зроблено оголошення на веб-сайті Львівського апеляційного суду про виклик в судове засідання ОСОБА_3 на 21 січня 2020 року на 11 год 00 хв. (том 2 арк. спр. 27).
Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та, з огляду на положення Конвенції, цікавитися рухом справи є обов`язком сторони та не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.
У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_3 повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак, добросовісно не скористалася своїми правами на участь в судовому засіданні та надання пояснень у справі. 
Апеляційний суд надав ОСОБА_3 розумну можливість на представлення своїх інтересів в суді та вжив всіх можливих заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про час, дату та місце розгляду, однак учасник справи ОСОБА_3 добросовісно не скористалася своїми правами на участь в судовому засіданні та надання пояснень у справі.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності Благий О.Ю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «Правекс-Банк» - Блажевського П.І., і представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача та її розмір відсутні. Наданий суду розрахунок заборгованості, на думку суду першої інстанції, не є доказом видачі кредиту, наявності заборгованості та її розміру, не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках клієнта.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне. 
З матеріалів справи встановлено, що 19 вересня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2426-003/06Р, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 31800 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 19 вересня 2024 року, з оплатою 12 % річних. (том 1 арк. спр. 8-10)
Згідно з розрахунком банку, станом на 16.03.2016 року у позичальника перед банком виникла заборгованість, яка складається з: суми кредиту – 19408,69 доларів США та суми відсотків – 2847,24 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником Акціонерного товариства «Правекс-Банк» надано для огляду оригінал кредитного договору №2426-003/60Р, укладений між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 та колегією суддів встановлено, що розрахунок заборгованості проведено у відповідності до умов кредитного договору.
Не може бути підставою для відмови у позові посилання суду першої інстанції на відсутність первинних документів для підтвердження видачі кредиту, наявності заборгованості та її розміру, оскільки самим же ж судом першої інстанції в оскарженому рішенні встановлено, що між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 , дійсно було укладено кредитний договір №2426-003/60Р та відповідно до розрахунку заборгованості кредит погашався неодноразово, тобто позивач користувався кредитними коштами. Наведене свідчить про невідповідність висноків суду першої інстанції обставинам справи, які суд з`ясував неповно та дійшов до взаємовиключних висновків в оскарженому рішенні, що згідно з положеннями ст. 376 ЦПК Украї є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у відповідній частині нового. 
Судом апеляційної інстанції також взято до уваги те, що ОСОБА_1 факт укладення кредитного договору не оспорювався, як і неоспорювався наданий банком розрахунок заборгованості. Позичальником подано зустрічний позов до банку про визнання кредитного договру недійсним з підстав порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», однак будь-яких заперечень щодо правильності поданого банком розрахунку заборгованості, заперечення факту укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, ні зустрічна позовна заява, ні пояснення протягом розгляду справи в суді першої інстанції, не містять. Клопотань про проведення експеризизи для встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором відповідачами не подавалось, як і не подавались власні розрахунки на спростування розрахунку, поданого банком.
Висновок/розрахунок економічного дослідження кредитного договору №2426-003/60Р від 19 вересня 2006 року, поданий ОСОБА_1 на підтвердження доводів зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору недійсним та не містить висновків, які б спростовували підставність позовних вимог банку про стягнення заборгованості. 
Подані в суді апеляційної інстанції письмові пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 з приводу розрахунку заборгованості, в яких остання посилається на те, що розрахунок заборгованості не може вважатися достовірним і достатім доказом факту видачі позичальнику кредитних коштів не спросовують вищенаведеного. Встановлене судом першої інстанції часткове виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, укладення на забезпечення виконання зобовя`зань за цим кредитним договором договору іпотеки від 19 вересня 2006 року та договору поруки від 19 вересня 2006 року, які відповідачами не оспорювалися, свідчить про дійсне волеявлення позичальника на укладення кредитного договору та отримання за його умовами кредитних коштів, а невиконання банком своїх умов за кредитним договором, зокрема в частині видачі обумовлених сторонами кредитних коштів зводиться до голослівних тверджень та не підтверджене жодним належним доказом. 
З приводу пред`явлених позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , як поручителя, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 19.09.2006 року ОСОБА_3 уклала з АКБ «Правекс-Банк» договір поруки №2426-003/06Р. 
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 19 вересня 2014 року у розмірі 31800 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. 
Згідно з п. 4.1. договору поруки, даний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 19 вересня 2024 року. (том. 1 арк. спр. 14)
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.
Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 2523/1543/2012-ц.
Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.
З матеріалів справи встановлено, що Акціонерне товариство «Правекс-Банк» не звертався до боржника та поручителя з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, а скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п. 7.1.8 кредитного договору звернувся до суду з відповідним позовом у 2016 році, тобто у межах строку чинності поруки, який встановлено до 2024 року.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи факт укладення кредитного договору між сторонами, користування позичальником кредитними коштами та часткове виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Правекс-Банк». 
Згідно з вимогами позовної заяви, Акціонерне товариство «Правекс-Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 22255, 93 доларів США, з яких: кредит – 19408,69 доларів США та проценти - 2847,24 доларів США. (том 1 арк. спр. 3 зворот)
Однак, з поданого розрахунку судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір заборгованості по процентах становить 2750,20 доларів (том. 1 арк. спр. 6), що не відповідає заявленим позовним вимогам, а відтак колегія суддів вважає, що в частині вимог щодо процентів належить стягнути 2750,20 США. 
В частині заборгованості за кредитом у розмірі 19408,69 доларів США, поданий розрахунок перевірено судом апеляційної інстанції та встановлено, що такий здійснено у відповідності до умов кредитного договору.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року оскаржене Акціонерним товариством «Правекс-Банк» в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак з урахуванням вимог ст. 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції в цьому апеляційному провадженні.
У зв`язку з цим, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіскасувати та ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів з користування кредитом за кредитним договором у розмірі 22158 доларів США 89 центів, з яких: кредит - 19408 доларів США 69 центів; проценти - 2750 доларів США 20 центів.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, належить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» судовий збір.
Так, банком при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 8341,17 грн. (том 1 арк. спр. 1) та при поданні апеляційної скарги у розмірі 12551,75 грн. (том 1 арк. спр. 241), а відтак такий підлягає стягненню з кожного відповідача у розмірі 10 380, 59 грн., пропорційно розміру задовлених позових вимог.
Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк»задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 рокув частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіскасувати та ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів з користування кредитом за кредитним договором у розмірі 22158 (двадцять дві тисячі сто п`ятдесят вісім) доларів США 89 центів, з яких: кредит - 19408 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісім) доларів США 69 центів; проценти - 2750 (дві тисячі вісімсот сорок сім) доларів США 20 центів.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 10 380 (десять тисяч триста вісімдесят) гривень 59 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 10 380 (десять тисяч триста вісімдесят) гривень 59 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий                                                                             Курій Н.М.

Судді:                                                                                      Ванівський О.М.

                                                                        Цяцяк Р.П.