Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 759/16734/15-ц
провадження № 61-22252св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Артем-Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року у складі судді Ключника А. С. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» про захист прав споживачів та стягнення неустойки.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» (далі - ПАТ «Артем-Банк») про захист прав споживачів та стягнення неустойки.
 
Обґрунтовуючи позов вказувала, що 27 вересня 2010 року між нею та         ПАТ «Артем-Банк» було укладено договір № 577 про участь у фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ), відповідно до умов якого позивач зобов`язалась передати відповідачу грошові кошти в розмірі 840 057,40 грн з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартиру АДРЕСА_1 . Плановий термін введення будинку в експлуатацію - ІV квартал 2010 року.
 
28 листопада 2011 року ОСОБА_1 на виконання вимог пункту 2.3.7 договору додатково сплатила ПАТ «Артем-Банк» 60 660,60 грн згідно квитанції 164_16 та отримала від відповідача згідно пункту 2.1.6 договору № 577 довідку № 577 про сплату повної вартості квартири в розмірі 900 718 грн.
 
02 серпня 2012 року позивачем було передано забудовнику документи для оформлення свідоцтва про право власності на об`єкт інвестування, що підтверджується актом прийому-передачі.
 
17 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала від відповідача лист   № 24/05-258-02 із повідомленням про укладення договору з новим              забудовником - товариством з обмеженою відповідальністю «Під ключ»   (далі - ТОВ «Під ключ»), яким було передбачено зобов`язання ТОВ «Під ключ» привести об`єкт інвестування у стан, придатний для заселення та проживання. При цьому, позивач, у відповідності до пункту 2.3.7 договору № 577, сплатила відповідачу 9 191 грн та отримала виписку з особового рахунку про те, що позивач сплатив повну вартість квартири в розмірі 909 909 грн.
 
24 вересня 2013 року позивач передала новому забудовнику ТОВ «Під ключ» оригінал довідки № 577.1 для оформлення свідоцтва про право власності на об`єкт інвестування.
 
Невиконання забудовником ТОВ «Під ключ» зобов`язань змусило позивача звернутись до відповідача з вимогою спонукати забудовника здійснити необхідні роботи у будинку.
 
Станом на момент звернення до суду з цим позовом об`єкт інвестування не приведений до належного для проживання стану, не підключено тепло- та електропостачання, що вказує на порушення визначеного договором терміну завершення будівництва.
 
Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання зобов`язань за договором № 577 про фінансування фонду будівництва від 27 вересня 2010 року в розмірі 2 975 400 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що умовами договору про участь у фонді фінансування будівництва не передбачено відповідальність управителя за порушення строків будівництва. Управитель та забудовник, на якого покладено обов`язок організувати спорудження об`єктів та своєчасне введення їх в експлуатацію, в межах укладених між ними договорів та норм чинного законодавства укладали договори за якими змінювали заплановану дату введення об`єкта будівництва в експлуатацію, про що у визначеному законодавством та умовами договору інвестування порядку інформували позивача.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року за вказаною касаційною скаргою було відкрито касаційне провадження.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
11 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що відсутність передбаченої у договорі відповідальності управителя за порушення строків будівництва не звільняє його від такої відповідальності, яка визначена приписами Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управлінням майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».
 
Крім цього, ОСОБА_1 вказує на необґрунтованість висновку місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо виконання відповідачем зобов`язань за договором про участь у фонді фінансування будівництва, оскільки зміст наявних у матеріалах справи листів         ПАТ «Артем-Банк» підтверджує визнання ним факту неналежного виконання своїх зобов`язань перед довірителями.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У липні 2017 року до Верховного Суду надійшло заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «Артем-Банк» із посиланням на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, прийнятих у відповідності до вимог процесуального права та із правильним застосуванням норм матеріального права.
 
ПАТ «Артем-Банк» зазначає, що управитель ФФБ несе зобов`язання перед довірителями ФФБ у межах договору про участь у ФФБ та за письмовою заявою довірителя виступає в його інтересах позивачем у разі невиконання забудовником своїх зобов`язань щодо строків спорудження і якості об`єктів будівництва.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
14 грудня 2007 року рішенням правління ТОВ «Артем Банк» було затверджено правила фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_2 .
 
Цього ж дня між ТОВ «Артем-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Артем-Банк») та Управлінням державної охорони України, КП «Житомирбудзамовник» (далі - «Забудовник») було укладено договір № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по АДРЕСА_2 .
 
Згідно договору про заміну сторони у зобов`язанні від 26 квітня 2012 року КП «Житомирбудзамовник» було замінено ТОВ «Під ключ».
 
27 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Артем-Банк» було укладено договір № 577 про участь у ФФБ, відповідно до якого позивач зобов`язалась передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання нею у власність об`єкту інвестування, а саме квартири АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку і на умовах, передбачених правилами ФФБ та договором.
 
Відповідач видав позивачу довідку № 577 від 28 листопада 2011 року про сплату повної вартості квартири АДРЕСА_1 у розмірі 900 718 грн та 17 вересня 2013 року - довідку № 577.1 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування (квартири АДРЕСА_3 ), у якій зазначена сума коштів у розмірі 909 909 грн, внесених довірителем у ФФБ, яка є підставою для подальшої реєстрації забудовником права власності довірителя на об`єкт інвестування.
 
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказувала на порушення відповідачем умов договору про участь у ФФБ внаслідок порушення визначеного у договорі строку введення будинку в експлуатацію, що, з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для стягнення з ПАТ «Артем-Банк» неустойки за прострочення виконання зобов`язання.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).
 
Спеціальним законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон № 978-IV).
 
З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа, як управитель, створює ФФБ, управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (статті 5, 6, 7, 9 Закону № 978-IV).
 
Відповідно до частини другої статті 12 Закону № 978-IV правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ.
 
Частиною третьою статті 11 Закону № 978-IV (в редакції, чинній на момент затвердження Правил ФФБ виду А) встановлено, що для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об`єкта будівництва, споживчі властивості об`єктів інвестування, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, при цьому він приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об`єкта будівництва, та зобов`язаний своєчасно ввести його в експлуатацію незалежно від обсягу фінансування.
 
У разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об`єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв`язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов`язань за договором, визначених Законом № 978-IV (частина друга статті 18 цього Закону).
 
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону № 978-IV у разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною.
 
За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
 
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту              порушення - являє собою міру відповідальності.
 
Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17);         виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
 
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
 
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання у натурі. 
 
Оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.
 
Наведене дає підстави для висновку, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до фінансово-кредитних правовідносин при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.
 
Водночас, можливість застосування до спірних правовідносин наведених вище приписів Закону України «Про захист прав споживачів» залежить від доведеності обставини невиконання (неналежного виконання) відповідачем взятих на себе зобов`язань, передбачених умовами договору про участь у ФФБ.
 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на порушення її прав, як довірителя та учасника ФФБ, внаслідок прострочення терміну виконання будівельних робіт та введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
 
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, а також Правила ФФБ виду А, дотримуватись вимог якого зобов`язалась позивач у зв`язку з підписанням цього договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач не здійснює введення в експлуатацію об`єкта інвестування, оскільки такі функції покладено безпосередньо на забудовника. 
 
Так, згідно Правил ФФБ виду А, забудовник організує спорудження об`єкта будівництва та передає довірителям об`єкти інвестування з урахуванням комплексу робіт, передбачених Технічною характеристикою на цей об`єкт будівництва (пункт 4.7).
 
При цьому визначеним у договорі обов`язком управителя ФФБ є здійснення управління грошовими коштами довірителя з метою їх використання для фінансування спорудження об`єкта інвестування, та після введення його в експлуатацію - надання довірителю довідки, яка підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування. 
 
Позивач не довів, що збільшення строків будівництва об`єкта інвестування та непередання його у власність позивачу сталися  внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони відповідача. 
 
З урахуванням частини четвертої статті 18 Закону № 978-IV, місцевий суд, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано вказав на право позивача вимагати дострокового розірвання договору та виплати йому коштів управителем у порядку, встановленому договором.
 
Виходячи з вищевикладеного, недоведеність обставини неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, покладених на нього умовами договору про участь у ФФБ, а також того, що порушення попередньо визначених у договорі строків будівництва об`єкта виникло внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості заявленого позову та відсутності підстав для його задоволення. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді: | В. С. Висоцька    А. І. Грушицький    І. В. Литвиненко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська