Постанова                                      
Іменем України                                 
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 531/700/19-ц
провадження № 61-11499св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю телерадіооб'єднання «Контакт», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Контакт» на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Бондаревської С. М., Кривчун Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю телерадіооб'єднання «Контакт» (далі -                     ТОВ ТРО «Контакт»), ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування шкоди.
Разом із позовною заявою  ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на майно  ОСОБА_2 ; накладення арешту на майно ТОВ ТРО «Контакт»; накладення арешту на грошові кошти  ОСОБА_2 , які знаходяться на рахунках у банківських установах в межах суми позову; накладення арешту на грошові кошти, що належать                             ТОВ ТРО «Контакт», які знаходяться на рахунках у банківських установах в межах суми позову; встановлення заборони ТОВ ТРО «Контакт» вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо ТОВ ТРО «Контакт».
Вказував, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції  
 
Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 17 квітня  2019 року у складі судді Попова М. С. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  жоден із зазначених заходів забезпечення позову належним чином не обґрунтований, а з доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів не вбачається реальної загрози можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому, тому відсутні підстави для її задоволення.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 17 квітня               2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на усе майно ТОВ ТРО «Контакт» в межах суми 150 000 грн.
Накладено арешт на усе майно ОСОБА_2 в межах суми 150 000 грн, окрім виплат, передбачених частиною четвертою статті 150 ЦПК України.
Заборонено ТОВ ТРО «Контакт» та ОСОБА_2 здійснювати відчуження майна на суму по 150 000 грн кожному.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з огляду на наявність спору щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, необхідністю уникнення ризиків невиконання майбутнього рішення, необхідним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідачів та заборони його відчуження в межах позовних вимог, загальна сума яких складає 300 000 грн. Апеляційний суд також зазначив, що накладення арешту на все майно відповідачів також передбачає собою накладення арешту, серед іншого, на кошти, які зберігаються на рахунках в банківських установах.
Інші вимоги ОСОБА_1 щодо забезпечення позову є необґрунтованими.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ТОВ ТРО «Контакт», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ ТРО «Контакт», витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд порушив норми процесуального права. Вказує, що, апеляційний суд не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з'ясував співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту позовних вимог. Зазначає, що апеляційний суд жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.
Зазначає, що суд не мотивував, яким чином імовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації впливатиме на права та обов'язки щодо приміщення ТОВ ТРО «Контакт». При цьому вказує, що наявність позову про захист честі, гідності і ділової репутації в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони користуватись або розпоряджатись своїм майном з огляду на те, що право власності належного ТОВ ТРО «Контакт» приміщення не оспорюється.
Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви. Вказує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є розмірним із предметом спору.
Також зазначає, що при встановленні зазначеної відповідальності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ ТРО «Контакт», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування шкоди.
 
Разом із позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ ТРО «Контакт» на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону  від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року. 
 
Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ТОВ ТРО «Контакт» підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається           як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня                 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.
 
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
 
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
 
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
 
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
 
При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
 
Заява про забезпечення позову ОСОБА_1 не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення, як і не містить посилання на докази, які б вказували, що відповідачі вчиняють дії щодо свого майна, які в подальшому стануть причиною неможливості виконання судового рішення у зв'язку із задоволенням позову. Крім того, викладені у заяві доводи не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України.
 
Дійшовши висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
 
Відповідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Також апеляційним судом не було враховано того, що позивач просив накласти арешт на майно відповідачів, не вказуючи при цьому вартість такого майна, а щодо ОСОБА_2 навіть не вказав його місцезнаходження.
 
Крім того, судом апеляційної інстанції не з'ясовано питання щодо складу майна, належного відповідачам, не зазначено конкретного майна, на яке накладається заборона відчуження майна, що суперечить вимогам статей 263 і 265 ЦПК України.
Так, судове рішення має бути гранично повним, ясним і точним. Резолютивна частина судового рішення про забезпечення позову повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки про необхідність застосування заходу, передбаченого статтею 150 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум чи перелік майна та його вартість, на які накладається заборона відчуження.

Апеляційний судом не було враховано того, що такий вид забезпечення позову як накладання арешту на грошові кошти у банківських установах, може привести до зупинення роботи підприємства, та спричинити шкоду третім особам, які не є сторонами по справі. Також заявником не вказано, в яких саме банківських установах є рахунки відповідачів та в яких розмірах, що також унеможливує застосування даного виду забезпечення позову.
 
Таким чином, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, апеляційним судом наведеного не було враховано та помилково скасовано судове рішення місцевого суду, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки постанова апеляційного суду не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо законності й обґрунтованості, то відповідно до положень статті 413 ЦПК України є підстави для її скасування із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ ТРО «Контакт» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 921 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіооб'єднання «Контанк» задовольнити частково.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2019 року скасувати.
 
Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 17 квітня                2019 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Контанк» судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 1 921 грн (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна гривня).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович