ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2020 року           справа №200/2587/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Ястребової Л.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 р. у справі № 200/2587/19-а (головуючий І інстанції Куденков К.О., повний текст складено 01.10.2019р. в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області про визнання протиправними і нечинними рішень, -

                                                      УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними та нечинними рішення відповідача «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» №VІІ/24-5 від 24.11.2017 року; «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2019 рік» № VII/31-5 від 14.06.2018 року та «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» №VII/31-6 від 14.06.2018 року (т.1 а.с. 4-8).
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що в порушення приписів Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» рішення, повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів, відповідних аналізів регуляторного впливу розробником цих проектів оприлюднено не було, також не була забезпечена підготовка експертних висновків щодо регуляторного впливу, при прийнятті рішень без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія не прийняла рішення про направлення проектів регуляторних актів на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект. 
У зв`язку з порушенням відповідачем встановленого порядку розробки проектів регуляторних актів, позивача було позбавлене можливості реалізувати свої права, що випливають зі ст. 6 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а саме право подати свої зауваження та пропозиції щодо проектів регуляторних актів і брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю. Позивач вважає, що приймаючи оскаржувані рішення під час підготовки яких було порушено передбачену законодавством України процедуру, відповідач діяв у спосіб, що суперечить законодавству.
Крім того, позивач вважає, що відповідач не мав права встановлювати ставки орендної плати за земельні ділянки в рішенні. Також рішення від 24.11.2017 року № VІІ/24-5 «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» прийнято менш ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, чим порушено принцип стабільності.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 77-81).
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення винесене з порушенням норми матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт зазначає, що всупереч законодавства України, рішення, повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів, відповідних аналізів регуляторного впливу розробником цих проектів оприлюднено не було у редакції газети «Новий шлях», яка є друкованим засобом розповсюдження інформації на території Добропільської сільської ради, також не була забезпечена підготовка експертних висновків щодо регуляторного впливу, при прийнятті рішень без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія не прийняла рішення про направлення проектів регуляторних актів на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект. Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. Зазначає, що відповідно п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України визначено принцип стабільності, а саме, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду. Наголошує на тому, що рішення «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» №VІІ/24-5 від 24.11.2017 року не було прийнято на виконання Закону України № 1791-VIII, бо в цьому законі не вносились зміни, щодо ставок орендної плати за земельні ділянки. Крім того, у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», отже, суд першої інстанції повинен був застосувати норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та норми Податкового кодексу України, чого зроблено не було (а.с. 83-91)
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Представник відповідача до суду не прибув. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих поважність причин неявки до суду.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є юридичною особою, ідентифікаційний код 37014600, місцезнаходження: 85043, Донецька область, м. Добропілля, м.Білицьке, вул. Красноармійська, буд. 1А, основний вид діяльності – добування кам`яного вугілля, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1004782323 від 18.12.2018 (т.1, а.с. 35-42).
Рішенням Добропільської сільської ради від 24.11.2017 року № VІІ/24-5 «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» вирішено встановити на території Добропільської сільської ради: 1) розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за межами населених пунктів сільської ради (крім земель переданих через аукціон) згідно з додатком 1; 2) розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності в межах населених пунктів сільської ради (крім земель переданих через аукціон) згідно з додатком 2. Також зазначено, що рішення набирає чинності з 01.01.2018 (т.1, а.с. 9).
Згідно з вказаними додатками встановлено розмір орендної плати в залежності від цільового призначення землі.
Відповідно додатку 1 до вказаного рішення, для землі промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами: 
- для договорів оренди земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земель яких проведена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1278 та укладених з 2015 року розмір орендної плати становить 8 % (від нормативної грошової оцінки);
- для договорів оренди земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земель яких проведена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 №525 та укладених до 2015 року розмір орендної плати становить 10 % (від нормативної грошової оцінки) (т.1, а.с. 10-13).
Відповідно додатку 2 до вказаного рішення, для землі промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами:
- для договорів оренди земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земель яких проведена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1278 та укладених з 2015 року розмір орендної плати становить 10 % (від нормативної грошової оцінки); 
- для договорів оренди земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земель яких проведена згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 №525 та укладених до 2015 року розмір орендної плати становить 10 % (від нормативної грошової оцінки) (т.1, а.с. 14-18).
Рішенням Добропільської сільської ради від 14.06.2018 року № VII/31-5 «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2019 рік» вирішено встановити на території Добропільської сільської ради: 1) розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за межами населених пунктів сільської ради (крім земель переданих через аукціон) згідно з додатком 1; 2) розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності в межах населених пунктів сільської ради (крім земель переданих через аукціон) згідно з додатком 2. Також зазначено, що рішення набирає чинності з 01.01.2019 (т.1, а.с. 19). 
Згідно з вказаними додатками встановлено розмір орендної плати в залежності від цільового призначення землі.
Відповідно додатку 2 до вказаного рішення для землі промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, розмір орендної плати становить 10 % (від нормативної грошової оцінки) (т.1, а.с. 21-25). 
Рішенням Добропільської сільської ради від 14.06.2018 року № VII/31-6 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» вирішено встановити на території Добропільської сільської ради: 1) ставки земельного податку згідно з додатком 1; 2) пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 2. Також зазначено, що рішення набирає чинності з 01.01.2019 (т.1, а.с. 26).
Відповідно додатку 1 до вказаного рішення для землі промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, ставка земельного податку становить 12 % (від нормативної грошової оцінки) для фізичних і юридичних осіб, незалежно від місцезнаходження і проведення нормативної грошової оцінки (т.1, а.с. 27-33). 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Підпунктом 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-ІV (далі – Закон № 1160-IV) передбачає обов`язковість реалізації щодо кожного проекту регуляторного акта певних процедур, зокрема, підготовку аналізу регуляторного впливу та оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Зазначене спрямовано на дотримання розробником проекту регуляторного акта принципів державної регуляторної політики, ключовими з яких є принцип ефективності - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави; та принцип збалансованості - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави.
За визначенням абз. 4 ст. 1 Закону № 1160 регуляторний акт це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення кого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Тобто, для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративний відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та застосовувалися щодо невизначеного кола осіб.
Частиною 5 ст. 12 Закону № 1160-IV передбачено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.
Згідно з ч. 1 ст. 33 вказаного Закону передбачено, що у разі внесення на розгляд сесії ради проекту регуляторного акта без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія приймає рішення про направлення проекту регуляторного акта на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект.
Приписами ст. 34 Закону № 1160-IV передбачено, що кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.
Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).
Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу внесених проектів регуляторних актів встановлюються регламентами відповідних рад.
На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.
Висновки відповідальної постійної комісії готуються на підставі аналізу регуляторного впливу, яким проект регуляторного акта супроводжувався при його внесенні, лише у разі, якщо експертний висновок щодо регуляторного впливу не був наданий відповідальній постійній комісії протягом строку, встановленого для його підготовки. Це правило не застосовується у випадках, передбачених частиною другою статті 33 цього Закону.
Згідно ст. 36 вказаного Закону встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.
У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями. 
Відповідно до ч. 12 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Згідно пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
У свою чергу, принцип стабільності можна розглядати як надані платнику податку гарантії для реалізації його економічних прав, в першу чергу передбаченого статтею 42 Конституції України права на зайняття підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом.
Цей принцип розглядається законодавцем в двох аспектах:
- по-перше, його пов`язують зі строками набуття чинності змін, внесених протягом року до основних елементів податку. Відповідні зміни можуть бути внесені не пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного року, та набувають чинності не раніше 1 січня нового бюджетного року;
- по-друге, стабільність пов`язують із незмінністю податків, зборів, податкових ставок та податкових пільг, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадку неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.
Разом з тим, в частині плати за землю в 2017 році внесені зміни до Податкового кодексу України Законом України від 20.12.2016р. №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», які набрали чинності 01.01.2017р. року (далі - Закон №1791, Закон №1797).
Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1797 установлено, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.
Частиною 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1791 установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного 
Суду від 09 липня 2019 року у справі № 766/10437/17.
07 грудня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII.
Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Проаналізувавши зазначені положення податкового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення відповідача «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» №VІІ/24-5 від 24.11.2017 року; «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2019 рік» № VII/31-5 від 14.06.2018 року та «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» №VII/31-6 від 14.06.2018 року прийняті в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, що визначені законом.
Щодо твердження апелянта, що рішення «Про встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки на 2018 рік» №VІІ/24-5 від 24.11.2017 року не було прийнято на виконання Закону України № 1791-VIII, бо в цьому законі не вносились зміни, щодо ставок орендної плати за земельні ділянки та у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до п.1.1 п.1 ПК України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Отже спірні відносини, які розглядаються у межах цієї справи та які стосуються справляння місцевих податків (податок за землю), врегульовані Податковим кодексом України.
Згідно із п.2.1 ст.2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.
Законами №2245-VІІІ, №1791- VІІІ, №1797-VIII вносилися зміни саме до Податкового кодексу України, зокрема, в частині справляння податку за землю.
Отже суд першої інстанції, вирішуючи спірні відносини між сторонами, правомірно керувався положеннями Податкового кодексу України, з урахуванням змін, які внесено Законами №2245-VІІІ, №1791- VІІІ, №1797-VIII. При цьому, судом першої інстанції правильно враховано те, що вносячи зміни до Податкового кодексу України, законодавцем було визначено, що у 2017-2018 роках до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
При цьому колегія суддів зазначає, що Законами №2245-VІІІ, №1791- VІІІ, №1797-VIII не встановлювався відмінний від Податкового кодексу України порядок справляння податку за землю, а лише змінено положення податкового законодавства, в частині визначеного порядку справляння цього податку у певний проміжок часу.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 р. у справі № 200/2587/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 р. у справі № 200/2587/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.
Постанова  суду апеляційної інстанції набирає законнолї сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі в порядку передбаченому ст. 328 кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий  суддя                                                                                            Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                                       А.А. Блохін

                                                                                                                           Е.Г. Казначеєв