Головуючий у І інстанції Опанасюк І.О.
Провадження №22-ц/824/1236/2020                                                           Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
      13 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:          Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                               Іванової І.В., Мельника Я.С.,
              при секретарі:                     Ковтун М.В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Софійського Сергія Юрійовича на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2019 року у справі за заявою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м.Києві, Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
     У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із заявою, в якій просила визнати виконавчий лист, виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 16 лютого 2011 року по справі №2-72/2011, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення боргу та стягнуто з неї, ОСОБА_2 , на його користь 128 957,02 грн. боргу, 51 грн. судових витрат, 1 289,57 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання даного рішення 16 лютого 2011 року стягувачу було видано виконавчий лист. 
     21 лютого 2011 року Переяслав-Хмельницьким відділом ДВС було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення, про що зроблена відповідна відмітка державним виконавцем у виконавчому листі. 
     Постановою Переяслав-Хмельницького відділу ДВС від 13 жовтня 2011 року виконавчий лист було повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
     Разом з тим, постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби від 04 березня 2019 року за виконавчим листом №2-72/2011, виданим 16 лютого 2011 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, відкрито виконавче провадження, яке в подальшому було передане та прийняте до виконання Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби.  
     Заявниця ОСОБА_2 вважає, що виконавчий лист №2-72/2011, виданий 16 лютого 2011 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошових коштів, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент його пред`явлення до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у березні 2019 року закінчився визначений законом трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Оскільки рішенням державного виконавця про прийняття виконавчого листа до виконання після спливу строку його подачі порушено права заявника ОСОБА_2 , як боржника, остання і звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
     Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2019 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
     Визнано виконавчий лист, виданий Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 16 лютого 2011 року по справі №2-72/2011, у якому вказано строк для пред`явлення до виконання - три роки, таким, що не підлягає виконанню.
  Не погоджуючись з ухвалою, представником ОСОБА_1 - адвокатом Софійським С.Ю. подано на неї апеляційну скаргу, в якій останній, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та прийняти по справі нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
     В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Софійський С.Ю. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
     Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
     Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
     Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 128 957,02 грн. боргу, 51 грн. судових витрат, 1 289,57 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (том 1, а.с.25).
     З метою примусового виконання вказаного рішення 16 лютого 2011 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області стягувачу ОСОБА_1 видано виконавчий лист (том 1, а.с.29).
     З долученої до матеріалів справи копії виконавчого листа №2-72/2011 вбачається, що заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2011 року набрало законної сили 15 лютого 2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - три роки (том 1, а.с.119).
     Виконавче провадження державним виконавцем Косюхно Ю.П. відділу ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області було відкрито 21 лютого 2011 року (том 1, а.с.121).
     Постановою Переяслав-Хмельницького відділу ДВС від 13 жовтня 2011 року виконавчий лист було повернуто стягувачу (том 1, а.с.122). 
     14 січня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Софійського С.Ю. звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (том 1, а.с.33-37), яка судом була залишена без розгляду на підставі заяви представника ОСОБА_1 (том 1, а.с.106, 110).
     Також встановлено, що 04 березня 2019 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ференець С.С. на підставі виконавчого листа №2-72/2011, виданого 16 лютого 2011 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58517424 (том 1, а.с.123).
     Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. 
     За положеннями ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.
     Таким чином, відповідно до змісту ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.
     Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, та матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
     При цьому, пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання стосується випадку, коли особа, яка отримала виконавчий лист, протягом строку, встановленого законом, взагалі не пред`явила його до виконання і строк на його пред`явлення вже минув.
     Натомість, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №2-72/2011 стягувачем ОСОБА_1 після його отримання 16 лютого 2011 року був пред`явлений до виконання і постановою державного виконавця від 21 лютого 2011 року за виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. Разом з тим, в подальшому виконавчий лист постановою державного виконавця від 13 жовтня 2011 року був повернутий стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.
     В період часу з серпня 2013 року по лютий 2018 року ОСОБА_2 добровільно повертала ОСОБА_1 борг частинами, що підтверджується відповідними розписками, копії яких наявні в матеріалах справи (том 1, а.с.52-73).
     Разом з тим, з лютого 2018 року ОСОБА_2 припинила добровільну сплату ОСОБА_1 боргу, що і стало причиною звернення останнього до органів державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.
     Вищенаведені обставини судом першої інстанції не були взяті до уваги, наслідком чого стало постановлення помилкової ухвали про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, з підстав пропуску строку пред`явлення його до виконання.
     Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).
     Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
     З огляду на зазначене, питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою в завершенні судового провадження та реалізації громадянином його «права на суд», гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, то зазначене судове рішення перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі. Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 24.06.2015 року по справі №6-608цс15, від 23.11.2016 року по справі № 6-1954цс16, від 13.04.2016 року по справі № 6-599цс16 та від 22.03.2017 року по справі №755/6665/15-ц. 
     Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
     Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
     Оскільки судом при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає  задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Софійського Сергія Юрійовича- задовольнити. 
 
     Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2019 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити. 
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
      Головуючий :
 
      Судді: