ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2020 року           справа №200/11330/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Гуревича Родіона Геннадійовича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 200/11330/19-а (головуючий суддя І інстанції – Михайлик А.С.), складену у повному обсязі 10 червня 2019 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонлу України Донецької області про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості, -
                                                     В С Т А Н О В И В :
20 вересня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із позовом про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 31 березня 2019 року, стягнення заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 31 березня 2019 року в сумі 128 434,23 грн. (а.с. 3-8).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року та стягнення заборгованості по пенсії за період 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року у сумі 106 983,60 грн. (а.с. 68).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2019 року. Стягнуто з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованості по пенсії з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2019 року в сумі 21 450,63 грн. (а.с. 69-71).
Не погодившись із вищевказаною ухвалою про закриття частини позовних вимог, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити справу до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що рішення у справі № 200/3465/19-а щодо виплати пенсії за період з 01 червня 2017 року по 01 вересня 2018 року не виконано, пенсія не виплачена. 
В даній справі позивач звертається із вимогою про стягнення відповідної суми заборгованості, що не є тотожними вимогами зі справою № 200/3465/19-а (а.с. 74-80). 
Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.
Разом із апеляційною скаргою представником позивача надано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 80).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, ухвалу суду першої інстанції – скасувати, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 200/3465/19-а за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії щодо припинення нарахування та виплати пенсії за період з 01 червня 2017 року по 01 вересня 2018 року та зобов`язання провести виплату заборгованості по пенсії, яка виникла за період з 01 червня 2017 року по 01 вересня 2018 року. Цим рішенням визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року; зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року. Вказане рішення набрало законної сили 16 травня 2019 року (а.с. 56-59).
20 вересня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із позовом про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 31 березня 2019 року, стягнення заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 31 березня 2019 року в сумі 128 434,23 грн. (а.с. 3-8). 
Цій справі присвоєно єдиний унікальний номер 200/11330/19-а (а.с. 2).
Суд першої  інстанції закрив провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року та стягнення заборгованості по пенсії за період 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року у сумі 106 983,60 грн. у зв`язку з наявністю рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили з посиланням на справу № 200/3465/19-а (а.с. 68). 
Вказана ухвала є спірною в рамках апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з аналізу спірної ухвали суду першої інстанції,  суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у даній праві в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості по пенсії з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року та стягнення заборгованості по пенсії за період 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року у сумі 106 983,60 грн., з огляду на наступне. 
За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
За змістом пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Вищевказана норма права є імперативною, для її законного використання повинен бути предмет та сторони позову однакові та наявне рішення, що набрало законної сили.          
Рішенням по справі №200/3465/19-а (на яке посилається суд першої інстанції, як на аналогічне в частині) визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року; зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач наділений правом на звернення до суду із вимогами як про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень так і про стягнення відповідної суми заборгованості і ці вимоги не можуть розцінюватись як тотожні.
У розумінні процесуального закону предмет позову — об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.
При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за своїм складом, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Відтак, з огляду на предмет позову (справа № 200/11330/19-а) щодо стягнення відповідної суми заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково прийняв рішення про закриття провадження в частині позовних вимог у справі, оскільки вимоги позивача про стягнення суми пенсії за період з 19 червня 2017 року по 01 жовтня 2018 року не були розглянуті судом, рішення за ними не приймалось.
Таким чином, висновок суду про тотожність предмета спору (в частині вимог), що стало наслідком закриття провадження у справі, є передчасним.
Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі діяв поза рамками діючого законодавства, прийшов помилкового висновку щодо однаковості двох справ, а, відтак, ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на положення ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись ст.  311, 317, 320, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Гуревича Родіона Геннадійовича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року про закриття провадження у справі № 200/11330/19-а – задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року про закриття провадження у справі № 200/11330/19-а  – скасувати, а справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.
        Судді                                                                                                   Т.Г.Арабей 
                                                                                                                       А.В. Гайдар
                                                                                                               Г.М. Міронова