Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
місто Київ
 
справа № 2-2062/11
провадження № 61-23154св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року у складі судді Кружиліної О. А.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю головного корпусу літ. «А-2», загальною площею 764, 1 кв. м, нежитлову виробничу будівлю літ. «Б-2», загальною площею 908, 8 кв. м, нежитлову адміністративно-побутову будівлю літ. «Й-1», загальною площею 1 554, 30 кв. м, на АДРЕСА_1 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлові будівлі у частині наданих доказів про технічний стан, правовстановлюючих документів на нежитлові будівлі та земельну ділянку, ухваленого судового рішення.
Харківська міська рада, не погодившись із заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року, 11 червня 2018 року звернулась до суду першої інстанції із заявою про скасування заочного рішення у справі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2018 року поновлено Харківській міській раді процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року заяву Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності залишено без задоволення.
Не погодившись із заочним рішенням, 17 липня 2018 року Харківська міська рада подала апеляційну скаргу одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому посилалась на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року заяву Харківської міської ради про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Відповідно до статті 354 ЦПК України учасники справи мають тридцятиденний строк на оскарження рішення, який обчислюється з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2018 року визнано підстави, наведені Харківською міською радою у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними та залишено апеляційну скаргу без руху, надано заявнику строк для наведення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та підтвердження їх доказами; сплати судового збору в сумі 2 550, 00 грн та надання суду апеляційної інстанції оригіналу квитанції про сплату судового збору; уточнення апеляційної скарги.
На виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2018 року Харківською міською радою 09 серпня 2018 року надано платіжне доручення про сплату судового збору, уточнену апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому посилались на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року роз`яснено порядок апеляційного оскарження заочного рішення, а саме зазначено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. З урахуванням наведеного, подаючи апеляційну скаргу, Харківська міська рада помилково керувалась порядком апеляційного оскарження, який зазначений судом першої інстанції в ухвалі, а саме законодавством, чинним на момент подання апеляційної скарги.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у вересні 2018 року, Харківська міська рада просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд не врахував, що Харківська міська рада звернулась до суду апеляційної інстанції у процесуальні строки, визначені судом першої інстанції в ухвалі від 18 червня 2018 року. Вважає, що помилковість визначення судом першої інстанції порядку оскарження рішення не може бути підставою для позбавлення відповідача у справі права на апеляційне оскарження. На обґрунтування касаційної скарги посилається на застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ОСОБА_1 просив касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін. Позивач зазначає, що ухвала суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення відповідає вимогам статті 260 ЦПК України, а пропуск строку на оскарження заочного рішення у справі зумовлений неправильним тлумаченням заявником норм ЦПК України. Вважає, що обставини справи № 822/3633/17 та справи, що переглядається, є різними, а тому викладений у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17 не може бути застосований до спірних правовідносин.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки. 
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до підпункту 13 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За правилами частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року заяву Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року у справі № 2-2062/11 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності залишено без задоволення. Роз`яснено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Отже, роз`яснюючи право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд першої інстанції визначив, що воно підлягає оскарженню в загальному порядку, визначеному чинним ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Згідно зі статтею 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що порядок оскарження рішення суду у справі, що переглядається, визначений відповідно до підпункту 13 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, є винятком із загального правила та застосовується лише до судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК України 2004 року. Роз`яснюючи заявнику загальний порядок оскарження заочного рішення у апеляційному порядку, визначеному ЦПК України, суд першої інстанції роз`яснив Харківській міській раді порядок подальших дій щодо оскарження рішення суду першої інстанції, з дотриманням якого заявник і звернувся до апеляційного суду.
Верховний Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17 (провадження № К/9901/49254/18), а також у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 329/410/18 (провадження № К/9901/68635/18), відповідно до якого помилковість визначення судом першої інстанції порядку оскарження рішення не може бути підставою для позбавлення відповідача у справі права на апеляційне оскарження.
В оцінці поведінки Харківської міської ради Верховний Суд врахував, що заявник, звернувшись 17 липня 2018 року до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, дотримався помилкового строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, визначеного судом першої інстанції в ухвалі Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про пропуск десятиденного строку на апеляційне оскарження, в той же час апеляційний суд не врахував недосконалість виконання судом першої інстанції свого обов`язку щодо роз`яснення порядку оскарження судового рішення, що і призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому апеляційний суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17 (провадження № К/9901/49254/18), на який посилався заявник у заяві про усунення недоліків в апеляційній скарзі, наводячи причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд врахував, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалено за правилами ЦПК України 2004 року, натомість ухвала суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви Харківської міської ради про перегляд заочного рішення постановлена за правилами чинного ЦПК України. Зважаючи на наведене, до заочного рішення суду першої інстанції у справі, що переглядається, необхідно застосовувати порядок та строки апеляційного оскарження рішення суду, визначені відповідно до підпункту 13 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. Ухвалення судових рішень судом першої інстанції за чинності різних редакцій процесуального закону створює певні складнощі у розумінні та застосуванні норм процесуального права. Саме на суд у такій складній правовій ситуації покладається обов`язок визначити, які саме норми процесуального права щодо строків оскарження рішення суду мали бути застосовані до спірних правовідносин, а також належним чином роз`яснити сторонам конкретні строки та порядок апеляційного оскарження рішення суду у справі. Такі роз`яснення мають бути чіткими і зрозумілими для учасників справи. Зазначений обов`язок суд першої інстанції у справі, що переглядається, не виконав, що призвело до подання Харківською міською радою апеляційної скарги з пропуском процесуальних строків у зв`язку з відсутністю чіткого роз`яснення строків судом першої інстанції та власним помилковим тлумаченням норм процесуального закону.
Враховуючи усі обставини справи, що мають істотне значення для прийняття справедливого рішення, Верховний Суд вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому має бути скасована.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у § 53 рішення від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. 
Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «llhan v. Turkey» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на те, що у справі, що переглядається, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог щодо роз`яснення строків оскарження рішення суду, враховуючи суть справи та її важливість для заявника, суд касаційної інстанції вважає, що у цій справі за встановлених фактичних обставин Харківська міська рада вжила усіх залежних від неї заходів щодо подання апеляційної скарги у строк, встановлений судовим рішенням, тому висновок суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є помилковим.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Враховуючи, що Верховний Суд встановив порушення апеляційним судом норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді                                                                                                              І. Ю. Гулейков
 
А. С. Олійник
 
С. О. Погрібний
 
В. В. Яремко