ПОСТАНОВА
Іменем України

05 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/15480/16
адміністративне провадження №К/9901/23138/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання - Семопядного О.В., 
представника відповідача - Карманського І.Б., 
представника третьої особи - Котляр Ю.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом громадянина Сомалі ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року (головуючий суддя Балась Т.П., судді Літвінова А.В., Мазур А.С.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року (головуючий суддя Кузьмишина О.М., судді Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.),
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. У жовтні 2016 року громадянин Сомалі ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування рішення від 12.08.2016 № 412-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання повторно розглянути його заяву для вирішення зазначеного питання.
2. Позов обґрунтував тим, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не проаналізував ситуацію у Сомалі та не врахував наявності у нього обґрунтованих побоювань за своє життя і здоров?я у разі повернення до країни походження.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.
4. Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав жодних доказів, які би підтверджували правдивість його доводів про переслідування, зокрема, з боку угрупування "Аль-Шабаб" або застосування до нього насилля чи погроз у власній країні. Крім того, до потрапляння в Україну позивач перебував у третій безпечній країні, де мав нагоду звернутися за захистом.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
5. У касаційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на неповне встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано обставини, встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 826/7492/15, та зроблено висновки, які ґрунтуються виключно на припущеннях.
7. У відзиві на касаційну скаргу Державна міграційна служба України просить залишити судові рішення без змін, вказуючи на їх законність і обґрунтованість.
8. Касаційний розгляд справи здійснюється за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
9. Заслухавши пояснення представників відповідача і третьої особи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
ІV. Встановлені судами фактичні обставини справи
10. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його слів, є громадянином Сомалі, уродженцем                  м. Магадішо, неодружений, за національністю - шихал, за віросповіданням - мусульманин (суніт).
11. 16.12.2014 позивач звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в            м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
12. У заяві повідомив, що він був вимушений покинути Сомалі через громадянську війну та напад на ферму його сім?ї озброєного угрупування "Аль-Шабаб", в результаті якого його батька було вбито, а йому нанесено удар сокирою по голові, що спричинило в нього захворювання на епілепсію. Йому погрожували вбивством, але він утік до Ефіопії, а потім через Росію потрапив до України.
13. В анкеті від 16.12.2014 позивач указав, що 01.08.2014 він залишив Сомалі та 10.10.2014 нелегально перетнув кордон України автомобільним транспортом з території Російської Федерації.
14. Головним управлінням ДМС України в м. Києві під час проведення перевірки заяви ОСОБА_1 встановлено, що заявник вже перебуває у процедурі вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в Головному управлінні ДМС у Вінницькій області, у зв`язку з чим Головним управлінням ДМС в м. Києві винесено наказ від 05.01.2015 № 4 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
15. За результатами судового оскарження вказаного наказу постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 826/7492/15, яка набрала законної сили, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року про відмову в задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено: скасовано наказ від 05.01.2015 № 4 та зобов`язано Головне управління ДМС України в м. Києві повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
16. Апеляційний суд у справі № 826/7492/15 дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, оскільки ним надано докази, які свідчать про наявність у нього обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у країні свого походження, у той час як відповідачем не вчинено дій на виконання покладених на нього обов`язків щодо збору та аналізу інформації про наявність підстав для таких побоювань.
17. За результатами повторного розгляду заяви позивача Державною міграційною службою України прийнято рішення від 12.08.2016 №412-16, яким відмовлено громадянину Сомалі ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
18.  Згідно з висновком спеціаліста територіального органу ДМС від 05.08.2016, покладеним в основу вказаного рішення, іноземець не надав документального підтвердження своїх доводів та не довів наявності в нього конфлікту з владою Сомалі та загрози його життю від владних структур.
V. Позиція Верховного Суду
19. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон       № 3671) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
20. Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.
21. Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону № 3671 визначено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. 
22. Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. 
23. Директива Ради ЄС 2004/83/ЕС від 29.04.2004 у статті 15 визначає підстави для надання додаткового захисту як ризик отримання серйозної шкоди у формі: (А) смертної кари;                  (В) катування чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в країні походження та (С) серйозної особистої загрози життю особи з причин недиференційованого насилля в умовах міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту. 
24. Отже, якщо повернення до країни походження є таким, що може порушувати статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то особа, якій загрожує повернення до цієї країни походження, має вважатися такою, що потребує додаткового захисту.
25. За приписами частини другої статті 5 Закону № 3671 особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
26. У заяві заявник викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (частини друга, сьома статті 7 Закону № 3671).
27. За змістом статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу "Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту (29 квітня 2004 року) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.
28. Відповідно до частини п?ятої статті 10 Закону №3671 рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту приймає за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
29. Відмовляючи у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Державна міграційна служба України, з позицією якої погодились суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано виходила з того, що заявник не надав жодних документів на підтвердження своїх тверджень та плутався у поясненнях щодо назви терористичного угрупування, яке здійснило напад на ферму його родини (" Аль-Шабаб” або “Хабар - Гідір "), місця свого народження, складу сім?ї, шляху прямування із Сомалі в Україну, місця фактичного проживання в Україні, що викликає сумніви у їхній правдивості.
30. За наведених обставин суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення Державної міграційної служби України, якою встановлено відсутність умов для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
31. Крім того, колегія суддів враховує надану представником відповідача інформацію Представництва Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні (лист від 22.01.2020 №1637-20), згідно з якою ОСОБА_1 виїхав з території України з метою переселення в третю країну, де був визнаний біженцем на підставі рішення УВКБ ООН, з наданням дозволу на проживання у цій країні.
32. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.
Керуючись статтями 344, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не підлягає оскарженню.
Головуючий:                                                                                           С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська