П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5400/19	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.
за участі секретаря – Стефанцевої Ю.П.
представники сторін – не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення перерахованого розміру компенсації за невикористані дні відпустки,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині не проведення своєчасного розрахунку з виплатою належного грошового забезпечення при звільненні та невірного (неповного) проведення розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.08.2019 р.  по 05.09.2019 р.  в розмірі 3821 грн. 03 коп. та перераховану компенсацію за попередньо невраховані невикористані 3 дні щорічної відпустки за період з 01.01.2019 р. по 29.08.2019 р. в розмірі 1720 грн. 42 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у день його звільнення з військової служби відповідач невчасно та не у повному обсязі провів з ним розрахунок, у зв`язку з чим вважає такі дії протиправними та просить стягнути з військової частини середній заробіток за час затримки такого розрахунку, а також компенсацію за попередньо невраховані невикористані дні щорічної відпустки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 р. позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що несвоєчасна або неповна виплата належних позивачу при звільненні виплат порушує гарантоване Конституцією України право на достатній рівень життя, а також право власності, що  є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської  конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", отже позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив,   що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що позивач проходив службу у Збройних силах України, а отже положення КЗпП України, та Постанови  КМУ від 08.02.1995р. №100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» на спірні правовідносини не поширюються. При цьому зазначив, що причиною невчасного розрахунку стало неподання позивачем акту приймання (здавання) справ та посади. Вважає, що  грошове забезпечення виплачено позивачу в порядку та терміни встановлені наказом МОУ від 25.01.2019р. №30 «Про бюджетну політику Мінстерства оборони України на 2019р.». Також зауважив, що позивач тривалий час перебував на лікарняному, а отже військова частина не мала права подавати заявку на виділення грошового забезпечення. Вважає, що військова частина вжила усіх залежних від неї заходів, спрямованих на виплату належних позивачу при звільненні коштів, а наданий позивачем розрахунок обчислення компенсації за невикористану відпустку є невірним.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив,  що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим, просив залишити судове рішення без змін. 
Сторони у судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Відповідно до ч.2  ст.313 КАС України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.08.2019р. №31 був звільнений у запас за пунктом «к» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в подальшому Наказом командира військової частини НОМЕР_1  (по стройовій частині) №176 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29.08.2019р.
Календарна вислуга років у Збройних Силах України становить 15 років 01 місяць 14 днів.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №176 позивачу наказано виплатити грошове забезпечення за 5 календарних діб невикористаної щорічної відпустки, щомісячну грошову премію у розмірі 40%, з 01 серпня по 29 серпня 2019р., щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 78% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 серпня по 29 серпня 2019р., одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового  забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно виписки  АТКБ «ПриватБанк» належні до виплати позивачу кошти надійшли на його рахунок лише 05.09.2019р.
На думку позивача, Військова частина невірно визначила кількість невикористаних ним днів щорічної відпустки, що підлягає відшкодуванню, а також невчасно провела розрахунок при звільненні, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту «к» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі  - Закон №2232-XII) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили  не  менше  18  місяців  з дати продовження дії контракту, якщо вони  не  висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Згідно з частиною 2  статті 24 Закону  №2232-XII   закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008  затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі  Положення), пунктом 180 якого встановлено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з пунктом 186 Положення щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця. Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Абзацом 4 пункту 192-1 Положення встановлено, що невикористана частина щорічної основної відпустки надається військовослужбовцю у порядку, визначеному  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі  - Закон №2011-XII) встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 1  статті 10-1 Закону №2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.
Частиною 14  статті 10-1 Закону № 2011-XII  встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення (абз.1).
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 37.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої  Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі -   Інструкція №260) особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, відслуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті розрахунку тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що  у випадку звільнення військовослужбовця зі служби в Збройних Силах України, який не повністю використав щорічну основу відпустку він може подати рапорт щодо надання такої  відпустки (у частині, що залишилась) або отримати компенсацію за ту частину відпустки, яка залишилась невикористаною. При цьому грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки розраховується пропорційно часу, відслуженому в році звільнення, за кожний повний місяць такої служби.
Судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта, що положення ст. 117 КЗпП України та Постанови  КМУ «Порядок обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р. №100 не поширюються на спірні правовідносини, оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу апелянта, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, або компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України та Постановою КМУ №100
Отже суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України та Постанови КМУ №100 та відповідно до положень цих нормативно-правових актів вірно обрахував належні позивачу до сплати суми.
Водночас судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта, що причиною невчасного розрахунку з позивачем стало не здавання останнім справ та посади, адже наявний в матеріалах справи наказ Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №176 від 29.08.2019 року та рапорт здачі справ та посади вх. №2385 від 29.08.2019 року спростовує вказані твердження.
Крім цього, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо невірності розрахованої позивачем суми компенсації за невикористані дні відпустки, оскільки доказів (розрахунку) у підтвердження вказаних обставин Військова частина не надала, клопотань з цього приводу не заявляла.
В свою чергу, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 15 років 01 місяць 14 днів,  тобто більше 15 років,  отже, визначаючи позивачу дні невикористаної відпустки, суд першої інстанції вірно застосував числові значення відслуженого позивачем періоду та належні йому дні відпустки.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін. 
Стаття 328 КАС України   встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 вересня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.   308,   310,   315,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення перерахованого розміру компенсації за невикористані дні відпустки -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Скрипченко В.О.    Осіпов Ю.В.  	
              Повне судове рішення складено  21.02.2020року.