ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/12849/15-ц
 
провадження № 61-41160 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,               Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку              письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого 2018 року в складі судді Сингаївського О. П. та на постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 червня  2018 року в складі колегії суддів Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,            Микитюк О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до             ОСОБА_2 , у якому просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити їх зі спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . 
 
Позивач обґрунтував позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. 
 
Спадкоємцями померлого за законом є він і дружина батька             ОСОБА_2 
 
14 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.
 
20 липня 2012 року ОСОБА_2 також звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, в тому числі, й незакінченого будівництвом житлового будинку. 
 
Позивач уважав, що будівельні матеріали, придбані ним за власні кошти та використані в будівництві спірного будинку, є його приватною власністю та не входять до спадкового майна, а тому ОСОБА_2 не має права на спадкування незакінченого будівництвом будинку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого              2018 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для набуття позивачем права власності на будівельні матеріали, які були використані в будівництві спірного будинку, відсутні, а тому немає правових підстав для виключення їх зі спадкового майна.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Житомирської області від 19 червня            2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого 2018 року - без змін. 

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
21 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира                              від 07 лютого 2018 року та на постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 червня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що позивач є сином спадкодавця ОСОБА_3 
 
Із 29 серпня 2000 року до 10 квітня 2012 року останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10 квітня 2003 року № 228 ОСОБА_3 наданий дозвіл на розроблення                     проектів нового будівництва одноквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
 
Нотаріально засвідченими від 25 березня 2003 року заявами сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили згоду на побудову та оформлення ОСОБА_3 належної йому частини житлового будинку за вказаною адресою.  
 
Замовником будівництва був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять, зокрема, належні спадкодавцеві на праві приватної власності незавершений будівництвом будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0597 га, з яких 0,0200 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, 0,0397 га - для ведення садівництва.
 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 за законом першої черги.
 
На підтвердження того, що будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва незакінченого будівництвом будинку, є його власністю, позивач надав копії квитанцій, чеків і накладних на придбання будівельних матеріалів, а саме цементу, блоків, плит, цегли, сітки кладочної, за період з 29 червня 2005 року по 05 квітня 2012 року.
 
Указані платіжні докумети не містять інформації про мету придбання таких матеріалів та їх призначення. 
 
У судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 указував, що він у 2000 році за запрошенням позивача виконував зварювальні роботи при закладці арматури у фундамент спірного будинку та з ним розраховувався ОСОБА_1 .
 
Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 дали в суді першої інстанції показання, що будівництво велося власними силами                   ОСОБА_3 . 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна,  але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. 
 
Статтею 328 зазначеного Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав,                          у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності                         на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України                            від 10 лютого 2016 року в справі № 6-2124цс15).
 
Установивши, що докази для набуття позивачем права власності на будівельні матеріали, які були використані в будівництві спірного будинку, відсутні, суди зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на зазначені будівельні матеріали.
 
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.
 
Установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт належності йому всіх будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суди зробили правильний висновок, що позовна вимога про виключення відповідних будівельних матеріалів зі спадкового майна після смерті   ОСОБА_3  не підлягає задоволенню.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 лютого                 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області                       від 19 червня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                І. О. Дундар
 
                                                                                                                М. М. Русинчук