УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/929/16-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №288/929/16 за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтв про право на спадщину за законом,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, ухвалене 01 листопада 2019 року суддею Рудником М.І. у смт. Попільня, 

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 03.10.2016 та від 22.08.2018 (а.с. 45-47, 135-138 т. 1) просила: визнати недійсним рішення 11 сесії 24 скликання Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 18 серпня 2003 року (далі - рішення від 18.08.2003) у частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2137 га, яка має цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована в АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 16 вересня 2003 року головою Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області Супрун Н.О., на підставі рішення від 18.08.2003, в частині права власності ОСОБА_4 на вищевказану земельну ділянку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 грудня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , власниками іншої його частини (квартири АДРЕСА_2 ) є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На території вказаного домогосподарства знаходяться допоміжні будівлі та споруди, а саме погріб з шийкою, сарай - літня кухня, сарай та убиральня.
Житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, до його розподілу на квартири був одним цілим і споруджений одночасно із допоміжними будівлями та спорудами, що розташовані на території садиби. Право власності на вказані допоміжні будівлі сторонами не оформлено, вони мають рівні права на них.
Маючи намір приватизувати земельну ділянку біля своєї квартири, вона звернулася з відповідною заявою до сільської ради. Рішенням 28 сесії 5 скликання Єрчицької сільської ради від 23 квітня 2009 року, їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо передачі у власність земельної ділянки та складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка перебувала в її користуванні, орієнтовною площею 0.21 га в АДРЕСА_1 : - 0.125 га - для обслуговування житлового будинку та 0.085 га - для ведення особистого селянського господарства.
Разом з тим, при оформленні права власності на земельну ділянку, вона дізналася, що частина ділянки, на якій знаходиться будинок, а також всі допоміжні будівлі та споруди, оформлені і належать відповідачам на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, земельна ділянка має певну конфігурацію та площу 0.2137 га.
Свідоцтва про право на спадщину за законом видані відповідачам на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 16 вересня 2003 року головою Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області Супрун Н.О., на підставі рішення 11 сесії 24 скликання Єрчицької сільської ради від 18 серпня 2003 року.
Під час обміру земельної ділянки з метою приватизації з`ясувалося, що земельна ділянка, яку вона має можливість приватизувати біля квартири будинку, розділена на дві частини, в зв`язку із способом приватизації земельної ділянки спадкодавцем відповідачів та у сформованому вигляді має форму блискавки, що відображено в технічній документації та кадастрових планах, які містяться в матеріалах справи.
За даних обставин, їй залишилася частина земельної ділянки біля квартири площею 0.0211 га, від тих, на які вона має право - 0.25 га, згідно закону та на які вона має право - 0.125 га, згідно рішення сільської ради. Також, для ведення особистого селянського господарства їй залишилося 0.1074 га. Загалом їй залишилося приватизувати земельну ділянку біля будинку загальною площею 0.1285 га, із тих, на які вона має право 0.21 га, що на 0.0815 га менше, крім того вона позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку одним масивом, використавши своє право, згідно норм Земельного кодексу України - на 0.25 га для обслуговування житлового будинку.
Земельна ділянка під будинком, так як і будинок, до її оформлення, являли собою одне ціле, фактично між власниками квартири не розділена. Договір про визначення порядку користування земельною ділянкою не укладався, а тому з яких підстав земельна ділянка є саме такою, їй невідомо. Також незрозумілим є те, на підставі чого відповідачами оформлено право власності на земельну ділянку під допоміжними будівлями садиби, які фактично знаходяться у спільному користуванні.
Таким чином, вважає рішення Єрчицької сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 , а також видані на їх підставі на ім`я відповідачів свідоцтва про право на спадщину за законом, в частині права власності на земельну ділянку площею 0.2137 га, такими, що порушують її право та підлягають визнанню недійсними.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.
На її думку, судом не враховано, що житловий будинок побудований у 1970 році і на час видачі оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку, а саме 16.09.2003, за нею та за спадкодавцем відповідачів - ОСОБА_4 право власності на будинок не було зареєстровано, а порядок користування земельною ділянкою фактично не був встановлений. Судом також залишено без уваги, що спадкодавцю відповідачів відійшла більша частина земельної ділянки конфігурацією у вигляді блискавки, а тому висновок суду про відсутність порушення її прав є помилковим. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спадкодавцем відповідачів першим набуто право на частину житлового будинку. Крім того, суд не надав оцінки наданим нею фотознімкам, які підтверджують відсутність меж на спірній земельній ділянці. Суд також не звернув уваги на відсутність технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2137 га ОСОБА_2 , яка могла б підтвердити законність встановлення погодження меж земельної ділянки. Крім того, вказала на недійсність державного акту, виданого ОСОБА_4 , оскільки право власності на жилий будинок і господарські будівлі на час його видачі зареєстровано не було. Також про недійсність оскаржуваного державного акта, на її думку, свідчить його заповнення, яке не відповідає вимогам закону. 
Отже вважає, що відсутність домовленості про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, приватизація земельної ділянки її співкористувачем в зазначеній площі та конфігурації порушує її право на набуття у власність земельної ділянки у потрібній площі для обслуговування належної їй частини будинку та господарських будівель відповідно до частки у житловому будинку, а також грубе порушення норм чинного законодавства при виготовленні та видачі державного акту, є підставою для визнання недійсним цього державного акта, свідоцтв про право на спадщину, які видані на підставі нього, та порушують її права. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Яковенко А.В. апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав. Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на не доведення позивачкою порушення її прав відповідачами. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Згідно із статтею 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.2010. Датою прийняття рішення про державну реєстрацію у Витязі про Державну реєстрацію прав зазначено 19.09.2005 (а.с.5 т. 1). 
Співвласниками квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0.2137 га, з кадастровим номером 1824781800:05:003:0164, цільове призначення: - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - спірна земельна ділянка) за вказаною адресою у рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2014 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-12, 33-35, 56-58 т.1 ). 
Відповідно до змісту свідоцтва про право на спадщину за законом, спірна земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 143513, виданого 16.09.2003 Єрчицькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області на підставі рішення 11 сесії 24 скликання Єрчицької сільської ради від 18.08.2003, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 55, кадастровий номер земельної ділянки - 1824781800:05:003:0164 (а.с. 33, 36 т.1).
Матеріали справи містять копію вищевказаного Державного акта на право власності на земельну ділянку, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 0.6037 га, розташованої в АДРЕСА_1 , цільове призначення - обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства (а.с. 36 т.1).
Також матеріали справи містять копію рішення 11 сесії ХХІV скликання Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 13.08.2003, яким вирішено передати земельну ділянку у приватну власність - ОСОБА_4 , розміром 0.58 га в АДРЕСА_1, громадянам замовити виготовлення Державних актів на право приватної власності, землевпоряднику внести зміни в земельно - облікові документи (а.с. 91 т.1, а.с. 3 т. 2).
На підставі рішення сільської ради від 23.04.2009 ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, орієнтовною площею: - 0.21 га в АДРЕСА_1 : - 0.125 га для обслуговування житлового будинку, - 0.085 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 192 т.1).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела суду порушення її прав відповідачами, які успадкували земельну ділянку після смерті батька. 
Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав правильний аналіз чинного законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають.
Зокрема, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивачки з наданням спадкодавцю відповідачів у власність земельної ділянки, до якої, за її твердженням, увійшла частина земельної ділянки, право користування якою вона має.
Тобто, у цій справі оспорюється правомірність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт та законність останнього. 
Проте, будь-яких вимог за життя ОСОБА_4 позивачка щодо порушення її прав не пред`являла. Окрім того, матеріали справи не містять первісного рішення сільської ради про те, якою площею земельна ділянка обліковувалась (закріплена) за будинком, відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують посилання позивачки, що приватизована спадкодавцем відповідачів та належна їм в порядку спадкування земельна ділянка знаходиться під її квартирою, що оспорюване рішення було прийнято сільською радою з порушенням вимог законодавства, а держаний акт порушує право позивачки на отримання у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування її частини будинку. Отже, ОСОБА_1 , стверджуючи, що сільська рада, передаючи у власність   ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,2137 га, зменшила її частку земельної ділянки і ця частка не відповідає частці у належному їй домоволодінні, не надала суду доказів, які б підтверджували вказані обставини, зокрема висновок земельно-технічної експертизи.
В той же час, наданий позивачкою план меж земельної ділянки, схема розташування земельної ділянки та фотографії домогосподарства сторін (а.с. 121-125 т.1), виписки з погосподарських книг (а.с. 141-142, 176-193 т.1) не можуть підтверджувати обставини порушення її прав. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка приймала участь у судових засіданнях, у тому числі з участю представника - адвоката Яковенка А.В., проте клопотань у суді першої інстанції про призначення у справі судової земельно - технічної експертизи не заявляла. Таке клопотання було відсутнє і в апеляційній скарзі та не заявлялось позивачкою та її представником під час апеляційного розгляду. 
Окрім того, в порядку розгляду вказаної справи судом першої інстанції витребувано з відділу в Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - «Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_4 , загальною площею 0.6037 га, в тому числі: земельна ділянка АДРЕСА_1 площею 0.2137 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка АДРЕСА_2 площею 0.3900 га - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області в АДРЕСА_1 ». З даної технічної документації вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись 28 жовтня 2014 року до ПП «Експрес - Сервіс» із заявою, в якій просили виконати роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0.6037 га (в тому числі 0.2137 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0.3900 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 до заяви долучено копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ 143513, зареєстрованого 16 вересня 2003 року (а.с. 91-93 т. 2).
На аркуші 21 цієї технічної документації міститься акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 28.10.2014, відповідно до якого ОСОБА_1  погодила такий акт, підписавши його (а.с. 94 т.2). 
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини позивач не надала.
Доводи апеляційної скарги щодо першочергової реєстрації права власності на будинок не мають правового значення для вирішення спору щодо недійсності оспорюваного державного акту. 
Посилання ОСОБА_1 на підписання сторінки державного акта з зображенням плану земельної ділянки не начальником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України, а інженером-землевпорядником та на відсутність печатки на цій сторінці, не спростовує дійсність даного правовстановлюючого документа, який зареєстрований у визначеному законом порядку. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року).
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.