РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 564/1444/19
Провадження № 22-ц/4815/49/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк”,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової О.Л. на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року, ухвалене в складі судді Левчук В.В., , у справі №564/1444/19 

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 06 травня 2011року між сторонами укладено кредитний договів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 5000 грн.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
В порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 22.05.2019 року останній має заборгованість у розмірі 18864,62 грн., яка складається із:
- заборгованості за тілом кредиту – 5315,77 грн.;
- заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4252,83 грн.;
-нарахованої пені за прострочене зобов`язання –6971,51 грн. та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 950,00 грн;
- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;
- штраф (процентна складова) – 874,51 грн.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 18864,62 грн заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 1921 грн.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що при укладанні кредитного договору банк не дотримався вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» та посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року провадження №14-131 цс19. Разом з тим, відмовляючи в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд виходив з того, що позивач не надав доказів перерахування кредитних коштів відповідачу.
Не погоджуючись із рішенням, АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що підписавши анкету-заяву відповідач засвідчив факт, що він ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», повністю проінформований про умови кредитування і погодився з ними. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Отже, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач погодився з формою договору та умовами договору. Також представник позивача зазначила, що із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії Договору відповідач активно користувався банківською карткою зі встановленими кредитним лімітом, знімав готівку, розраховувався через термінали в магазинах та вносив кошти на погашення заборгованості. За таких обставин, вважає, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору шляхом приєднання до запропонованих банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування.
У відзиві відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Встановлено, що 06.05.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с. 9).
Договір складається із заяви позичальника, Тарифів надання кредиту, Умов та Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. Заява містить відомості, що відповідач ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.
Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання по поверненню коштів.
До договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 10).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22.05. 2019 року становить 18864,62 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту –5315,77грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4252,83 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання –6971,51 грн. та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 950,00 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) – 874,51грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованої пені за прострочене зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафів суд першої інстанції дійшов правильного висноку про відсутнсть правових підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки та можливість нарахування банком заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з таких підстав.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06.05.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у даній анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також підписана анкета-заява не містить даних, яку саме кредитну картку він отримав.
Між тим, позивачем не надано суду жодного доказу з якого можливо було б встановити тарифи кредитної картки.
Також, судом встановлено, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 06.05.2011 року відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача про те, що відповідач при підписанні заяви про отримання кредитної картки ознайомився саме з тими Умовами, Правилами та Тарифами що надані Банком до справи та особисто підписав Довідку про умови кредитування, де викладені правила щодо нарахування пені належними і допустимим доказами також не доведені.
Відповідач, дійсно, своїм підписом у анкеті-заяві погодилась з обов`язком самостійно отримати та роздрукувати із сайту Приватбанку в мережі Інтернет примірник договору про надання банківських послуг, зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування він отримав (а. с. 9).
Однак у справі відсутні докази того, що відповідач на день підписання Анкети-заяви був ознайомлений з наявними у справі Умовами і Правилами та Тарифами банку, або що він їх отримав та погодився з ними, і фактично їх виконував. Той факт, що відповідач згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за допомогою платіжної карти «Приватбанку» витрачав грошові кошти банку та їх повертав, не доводить за якими умовами та правилами щодо розміру процентів, пені та штрафів він це здійснював .
Отже, за відсутності підписаних позичальником Умов та Правил, а також Тарифів банку спірний договір не відповідає вимогам ст.ст. 207, 634, 1055 ЦК України щодо порядку підписання та укладення договору кредиту.
У даному випадку неможливо поза розумним сумнівом та з належною для стороннього добросовісного спостерігача достовірністю з`ясувати належність доданих позивачем до справи доказів, витягів з названих документів, тому колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність того факту, до яких істотних умов договору приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви, текст якої не містить істотних у розумінні ст. 1054 ЦК України умов договору кредиту.
Суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні наведених норм матеріального права до спірних правовідносин врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивач не довів, що ОСОБА_1 була видана кредитна картка, що остання отримала кредитні кошти, оскільки спростовується доказами поданими позивачем, а саме заявою відповідача, розрахунком заборгованості, довідкою про рух коштів з яких вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами. Крім того, відповідач не заперечує факт видачі їй кредитних карток.
Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06.05.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів .
Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що відповідачем за період з 06 травня 2011 року по 22 травня 2019 року, згідно наданого розрахунку позивача, сплачено кошти в рахунок погашення тіла кредиту у розмірі 43648,97 грн., 4189,45 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2028,58 грн. заборгованості по пені, а всього 49867 грн, що майже в десять разів є більшим за фактично отримані кошти, унаслідок чого вимога банку до відповідача про стягнення 5315,77 грн фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та постановлення нового судового рішення в цій частині про відмови у позові з інших правових підстав.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року в частині відмови в позові про стягнення кредитної заборгованості скасувати.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовити. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 30 січня 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді :                                                                               Боймиструк С.В. 
                                                                                           Шимків С.С.