ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/26/20  Номер провадження 23-з/814/2/20	 Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.	

Категорія

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Маліченко В. В., розглянувши заяву про самовідвід судді Гонтар А. А. у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2020 року,-
ВСТАНОВИВ:
Постановою Київського районного суду від 21 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420, 20 грн в дохід держави. 
На вказану постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
У відповідності до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, зазначена справа відносно Кулініча К. В., передана судді Полтавського апеляційного суду – Гонтар А. А.
Суддею Полтавського апеляційного суду Гонтар А. А. подано заяву про самовідвід в якій зазначено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , з якою вона та її мати підтримують дружні відносини. 
Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться, тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, ним має бути заявлений самовідвід.
Крім того, як вказав Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися (з огляду на п.1 ст.6 Конвенції) за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд загалом та його склад зокрема відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»).
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають відносини, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.96 року). Безсторонність суду визнається, доки не надано доказів протилежного (рішення «Ветштайн проти Швейцарії).
Сам факт сумніву у неупередженості та справедливості судді, може створити враження необ`єктивності та призвести до зневіри в справедливість та законності судового рішення в даній справі і, як наслідок - до недовіри громадян щодо їх права на справедливий та неупереджений судовий розгляд.
Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів від 01 січня 2001 року, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.
Так у справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний - визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.
Виходячи з викладеного та оцінивши в сукупності обставини справи, з метою забезпечення основних засад судочинства, верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, забезпечення доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, враховуючи, що існують обставини, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді Гонтар А. А.
З метою усунення обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності судді Полтавського апеляційного суду Гонтар А.А. при розгляді апеляційної скарги   ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2020 року заяву про самовідвід необхідно задовольнити.
Керуючись ст. ст. 1, 246 КУпАП, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити заяву про самовідвід судді Полтавського апеляційного суду Гонтар А.А. в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2020 року передати до канцелярії Полтавського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                 В.В. Маліченко