ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005377 пров. № А/857/540/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                              Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши  в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 1.380.2019.005377 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду навчання у Львівському державному інституті фізичної культури і роботи на посадах інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу Миколаївської облради «Колос» та вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера - викладача  СПТУ № 65 м. Москва;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: 
період навчання у Львівському державному інституті фізичної культури з 01.09.1982 року по 28.06.1986 року;
роботу на посаді інструктора - методиста  по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04.08.1986 року по 30.06.1987 року;
роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера - викладача  СПТУ № 65 м. Москва  з 29.02.1988 року по січень 1990 року та з 01.07.1990 року по 01.09.1991 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за вислугу років.  
У обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 19.07.2019 року звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою щодо обчислення стажу та призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти. Проте, відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти мотивуючи це тим, що посади на яких працювала позивачка не належать до посад педагогічних працівників. 
Позивачка вважає це рішення відповідача протиправним з огляду на те, що з 01.09.1982 року по 28.06.1986 року навчалась у Львівському державному інституті фізичної культури за спеціальністю фізичне виховання та здобула кваліфікацію викладача фізичного виховання. Крім того, у період з 04.08.1986 року по 30.06.1987 року працювала на посаді інструктора - методиста  по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос», а з 29.02.1988 року по січень 1990 року та з 01.07.1990 року по 01.09.1991 року на посаді вихователя  гуртожитку з правом ведення годин тренера - викладача  СПТУ № 65 м. Москва.
Позивачка вважає, що період навчання у Львівському державному інституті фізичної культури має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п.п 3.3 Інструкційного листа Мінсоцзабезпечення СРСР від 30.06.1986 року № 1-63-И «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я», так як після цього позивачка здійснювала педагогічну діяльність.
Посада інструктора - методиста, на думку позивачки, відноситься до посад (професій) педагогічних працівників враховуючи правові норми пункту 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини 1 статті 57 Закону України «Про освіту», частини 1 статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини 2 статті 18 і частини 1 статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту», згідно з якими до стажу педагогічної роботи, що дає право на виплату надбавки за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам зараховується час роботи у спортивних школах усіх типів на посадах інструкторів-методистів.
Крім того, як зазначила позивачка, відповідно до пункту 15 розділу «Фахівці» наказу Міністерства освіти і науки України від 01.06.2013 року № 665 «Про затвердження кваліфікаційних характеристик професій (посад) педагогічних та науково-педагогічних працівників навчальних закладів», до посад педагогічних та науково-педагогічних працівників навчальних закладів належить вихователь по вихованню дітей в освітніх установах і їх структурних підрозділах, в тому числі гуртожитку. 
Позивачка вважає, що відповідач при розгляді її заяви про призначення пенсії не звернув уваги на правові норми вказаних нормативно-правових актів, чим порушив право позивачки на пенсійне забезпечення. На думку позивачки, належним захистом порушеного права є зарахування часу навчання у Львівському державному інституті фізичної культури, а також періоду роботи позивачки на посаді інструктора - методиста і вихователя у гуртожитку та призначення пенсії за вислугою років. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року закрито провадження у справі № 1.380.2019.005377 на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи на посадах інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу Миколаївської облради «Колос» та вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера - викладача  СПТУ № 65 м. Москва та щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: роботу на посаді інструктора - методиста  по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04.08.1986 року по 30.06.1987 року; роботу на посаді вихователя  гуртожитку з правом ведення годин тренера - викладача  СПТУ № 65 м. Москва  з 29.02.1988 року по січень 1990 року та з 01.07.1990 року по 01.09.1991 року, оскільки є постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року у справі № 438/1167/13а, що набрала законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням суду його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає, що відповідно до п.п 3.3 Інструкційного листа Мінсоцзабезпечення СРСР від 30.06.1986 року № 1-63-И «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я» в стаж по спеціальності працівників освіти зараховується  час навчання в педагогічних навчальних закладах і університетах при умові, що цьому передувала або безпосередньо за ним слідувала педагогічна діяльність.
До числа педагогічних навчальних закладів відносяться педагогічні та навчальні інститути, педагогічні училища та інші навчальні заклади, в яких здобувають педагогічну освіту.
Позивачка стверджує, що у період з 01.09.1982 року по 28.06.1986 року навчалась у Львівському державному інституті фізичної культури та здобула кваліфікацію викладача фізичного виховання. Після завершення навчального закладу скерована на роботу по спеціальності інструктором-методистом по роботі з дітьми КДЮСШ з боксу Миколаївської обласної ради ДСТ «Колос».
Тому, позивачка вважає, що має право на зарахування періоду навчання у Львівському державному інституті фізичної культури до стажу роботи педагогічного працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Позиція відповідача у справі зводиться до того, що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності віку та спеціального стажу, визначеного пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. Цією постановою не передбачено врахування періоду навчання до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. 
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 19.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою щодо обчислення спеціального стажу за 1986-1991 роки.
Листом № 72/К-13/302.03-14 від 31.07.2019 року Бориславський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомив ОСОБА_1 про те, що посади вихователя гуртожитку та інструктора-методиста не відносяться до посад педагогічних працівників, тому до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 можливо зарахувати 22 роки 9 місяців 16 днів. Зарахування часу навчання у вищому навчальному закладі до спеціального стажу роботи не передбачено законодавством України для працівників освіти.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка у спірний період часу навчалася у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів, то відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивачки час її навчання у Львівському державному інституті фізичної культури. Суд першої інстанції зробив висновок, що час навчання позивачки у вищому навчальному закладі можливо зарахувати виключно до її загального трудового стажу.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№ 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) призначаються такі пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років.
Пенсії за вислугу років працівникам освіти призначають відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII. Працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.
05 січня 2019 року позивачка досягла віку 55 років і станом на день подання заяви про призначення пенсії відповідала вимогам пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII щодо віку.
Суть спору у цій справі стосується зарахування періоду навчання у Львівському державному інституті фізичної культури до спеціального стажу, як працівника освіти.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з 01.09.1982 року по 28.06.1986 року навчалась у Львівському державному інституті фізичної культури.
На момент навчання ОСОБА_1 правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 року № 2778-VIII (далі - Закон № 2778-VIII).
Згідно зі статтею 55 Закону вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів.
Отже, період навчання позивачки у Львівському державному інституті фізичної культури є періодом навчання у вищому навчальному закладі.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У Законі № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Водночас, згідно з частиною 3 цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються, зокрема, періоди, коли особа не працювала, у зв`язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
У той же час, згідно з положеннями пенсійного законодавства України, під спеціальним стажем необхідно розуміти період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.
Отже, вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Відтак, оскільки позивачка у спірний період часу навчалася у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», то відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивачки час її навчання у Львівському державному інституті фізичної культури. Час навчання позивачки у вищому навчальному закладі можливо зарахувати виключно до її загального трудового стажу.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 20.02.2019 року у справі № 643/11758/16-а, від 10.10.2019 року у справі № 676/5212/17.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року в справі № 1.380.2019.005377 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений 29.01.2020 року