УХВАЛА

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №640/14314/19
адміністративне провадження №К/9901/2503/20
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А. перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року   у справі № 640/14314/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМЕРЗ" до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
                                                                  В С Т А Н О В И В :

     Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишено без руху для сплати скаржником протягом 10 днів з дня отримання вказаної ухвали суду судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 19 210,00 грн. 
     11 лютого 2020 року на адресу суду від скаржника надійшло клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги, у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу коштів для сплати судового збору через обмеженість відкритих бюджетних асигнувань на ці видатки. На підтвердження наведених обставин додано службову записку за підписом начальника управління фінансово-бухгалтерського забезпечення-головного бухгалтера Вознесенської О., адресовану начальнику управління правового забезпечення Рибальченко О. в якій зазначені ті ж обставини щодо відсутності бюджетних асигнувань.
      Ознайомившись з вказаним клопотанням суд зазначає наступне.
     Залишення касаційної скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення недоліків касаційної скарги та дотримання порядку її подання.
Тривалість строку для усунення недоліків визначається з урахуванням необхідного часу для повідомлення сторони про залишення заяви без руху у зв`язку з допущеними недоліками та їх виправлення.
Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).
З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання продовження строку, встановленого законом або судом. Надана скаржником службова записка є лише внутрішнім документом Головного управління ДФС у Миколаївській області, адресованим від бухгалтера до начальника управління правового забезпечення, в якому йдеться про обмеженість відкритих бюджетних асигнувань. Документальних доказів, спрямованих на реалізацію вказаної службової записки суду не надано.
У зв`язку з цим доводи скаржника, наведені на обґрунтування підстав для продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги, не можуть бути оцінені як об`єктивна перешкода при вирішенні питання щодо продовження цього строку.
Відповідно до частини 2 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Враховуючи викладене, та у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга підлягає поверненню. скаржнику 
На підставі викладеного, керуючись статтями  169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Миколаївській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
2.   Касаційну скаргу повернути Головному управлінню ДФС у Миколаївській області.
3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
        4. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду. 
        5. Ухвала оскарженню не підлягає.

         Суддя                                                                                             І.А. Васильєва