ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8819/19
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/151/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року (повний текст рішення складено 12.09.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,

                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила: 
1) визнати за нею право власності на набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 за період з 01.08.2015 по 01.06.2016 в сумі 34 539,45 грн;
2) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Чернігівській області) на її користь набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 за період з 01.08.2015 по 01.10.2016 в сумі 38 427,15 грн.
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , яка з 2014 року отримувала пенсію у Срібнянському відділі Прилуцького ОУПФУ. Виплата пенсії їй була призупинена з 01.08.2015, оскільки пенсіонерка не проживала на території Срібнянського району. Згідно листа Срібнянського відділу Прилуцького ОУПФУ сума  невиплаченої  пенсії   за  період   з   01.08.2015   по   30.09.2018  становить   152 567,58 грн.
02.07.2019 нотаріусом позивачці було видно свідоцтво про право на спадщину  за  законом  на  недоотриману  пенсію  померлої  тітки  в  сумі    118 028,13 грн за період з 01.06.2016 по 30.09.2018.
26.07.2019 позивачка отримала поштовий переказ від відповідача на недоотриману тіткою пенсію в сумі 114 140,43 грн. На її звернення ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило, що виплатило недоотриману пенсію тітки за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
Посилаючись на норми ст. 52  Закону № 1058, вважала за необхідне визнати за нею право власності на недоотриману пенсію померлої тітки за період  з  01.08.20105  по  01.06.2016  у  сумі  34 539,45  грн  ( 152 567,58  -   118 028,13), на які свідоцтво про право власності не видавалось, та стягнути з відповідача набуті на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом грошові кошти недоотриманої  пенсії за період з 01.06.2016 по 01.10.2016 у сумі 3 887,70 грн (118 028,13 – 114 140,43).    
Вказувала, що предметом її вимог є захист її прав як спадкоємця на отримання належного їй спадкового майна, яке протиправно утримує у себе інша особа.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії в сумі 3 887,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводи її апеляційної скарги зводяться до того, що суд не надав належної правової оцінки двом листам Срібнянського відділу Прилуцького ОУПФУ, не усунув протиріччя, які в них є щодо суми заборгованості, обмежившись дослідженням свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначивши, що воно не є предметом спору в даній справі, а тому передчасно дійшов висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог. 
Заявниця зазначає, що є спадкоємицею після смерті тітки, але у зв`язку з виниклими перешкодами в оформленні спадщини не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на всю суму неотриманої за життя тітки пенсії, оскільки нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в межах трьох років звернення до ОУПФУ на частину суми.      
Вказує, що нею вичерпано усі можливі заходи для отримання спадщини померлої тітки поза судовим порядком, видане нотаріусом свідоцтво є дійсним, а визнання права власності в судовому порядку на решту неотриманої пенсії, яка залишилась після смерті тітки поза межами трирічного строку в даному випадку є винятковим способом захисту її порушеного права.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи вимоги ч. 1 ст. 46, ч. 3 ст. 52 Закону № 1058 та у зв`язку з тим, що за інформацією про недоотриману ОСОБА_2 пенсію ГТУЮ у Донецькій області звернулося у кінці травня 2019 року, то відповідач надав розмір недоотриманої пенсії померлої в межах трьох років із дня звернення, а саме з 01.06.2016 по 30.09.2018, який становить 118 028,13 грн, що і підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.
Відповідач вказує, що судом не взято до уваги, що із заявою про виплату недоотриманої пенсії позивачка звернулася лише 03.07.2019, і тому управлінням здійснено нарахування і виплату пенсії в межах трирічного строку звернення (з дня подання відповідної заяви до органу УПФУ) в сумі 114 140,43 грн відповідно до норм ст. 46 Закону № 1058.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на спадщину ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.07.2019, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в даній справі. Доказів визнання даного свідоцтва про право на спадщину за законом сторонами не надано. Право позивачки на володіння, розпоряджання власним майном у вигляді отриманої спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки порушено з боку відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині виплати недоотриманої пенсії в сумі 3 887,20 грн (118 028,13 грн належних до виплати спадкоємцю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом за мінусом 114 410,43 грн фактично виплачених спадкоємцю). В іншій частині позовних вимог районний суд  відмовив за відсутністю правових підстав.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки – ОСОБА_2 (а.с. 4-5, 7-11).
За інформацією Срібнянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, викладеною в листі від 19.04.2019 № 305 на адвокатський запит,   ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні з 01.08.2014. Відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 № 509 та згідно проведеної звірки за результатами інформаційного обміну з УПСЗН Срібнянської районної державної адміністрації, виплату пенсії ОСОБА_3 призупинено з 01.08.2015, так як пенсіонерка не проживала на території Срібнянського району. Сума невиплаченої пенсії за період з 01.08.2015 по 30.09.2018 становить 152 567,58 грн. (а.с. 13-16).
02.07.2019 приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця майна померлої ОСОБА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 6/2019, реєстровий № 1389), яка складається з недоотриманої пенсії за період з 01.06.2016 по 30.09.2018 у розмірі 118 028,13 грн (а.с. 17).
Згідно поштового переказу АТ «Укрпошта» від 23.07.20109 ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувало на ім`я ОСОБА_1 недоплачену пенсію померлої тітки в сумі 114 140,43 грн (а.с. 18).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Виходячи із змісту статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вказана стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»).
В свою чергу право власності не є абсолютним і може бути обмежене. ЄСПЛ підкреслює, що перше і найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, щоб будь-яке втручання органів державної влади в право на повагу власності було «законним»: другий абзац встановлює, що держави уповноважені здійснювати контроль за користуванням майном шляхом забезпечення виконання «законів». Більш того, верховенство права, одна з основ демократичного суспільства, втілюється у всіх статтях Конвенції. Питання про те, чи було досягнуто справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 31 рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії»).
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо певного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні тощо).
Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зважаючи на те, що позивачка є спадкоємицею майна померлої ОСОБА_2 , а саме недотриманої пенсії за період з 01.06.2016 по 30.09.2018 у розмірі 118 028,13 грн, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.07.2019, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що набута позивачкою в порядку спадкування грошова сума у зазначеному вище розмірі повинна бути виплачена  їй  в  повному  обсязі  та,  врахувавши   виплату  відповідачем     114 140,43 грн, стягнув на користь позивачки недоплату в сумі 3 887,20 грн.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги, що із заявою про виплату недоотриманої пенсії позивачка звернулася лише 03.07.2019, і тому відповідно до норм ст. 46 Закону № 1058 управлінням здійснено нарахування і виплату пенсії в межах трирічного строку звернення (з дня подання відповідної заяви до органу УПФУ) не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.
Стаття 46 Закону № 1058 регулює питання виплати пенсії за минулий час, зокрема частиною першою вказаної статті передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тобто, вказаною статтею врегульовано питання виплати пенсії, на яку мав право безпосередньо пенсіонер.
Спірні правовідносини, як і зазначено самою ОСОБА_1 у позовній заяві, стосуються захисту її спадкових прав на отримання належного їй спадкового майна.
Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.
Таким чином, свідоцтво про право на спадщину – це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.
Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2019 на недоплачену пенсію в сумі 118 028,13 грн,  підтверджує право позивачки саме на вказану суму, а тому право на її отримання не може бути обмежено будь-якими строками.
Враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2019 є неоспореним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах у матеріалах справи відсутні, посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки  листам Срібнянського відділу Прилуцького ОУПФУ, що містять інформацію про розмір пенсії померлої ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу.  
Доводи ОСОБА_1 про те, що в неї виникли перешкоди в оформленні спадщини в нотаріальній конторі із видачею свідоцтва про право на спадщину на всю суму неотриману за життя тітки пенсію, а також про те, що нею вичерпано усі можливі заходи для отримання спадщини померлої тітки поза судовим порядком і визнання права власності в судовому порядку на решту неотриманої пенсії, яка залишилась після смерті тітки поза межами трирічного строку, є винятковим способом захисту її порушеного права, не підтверджено матеріалами справи, будь-які докази на підтвердження зазначеного відсутні. 
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Чернігівській області без задоволення, а рішення районного суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 31 січня 2020 року.

Головуючий                                             Судді: