У Х В А Л А  
17 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 529/620/19
провадження № 61-1541ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, 
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживача, просила розірвати договір про надання послуг, стягнути з ФОП ОСОБА_2 сплачений завдаток у сумі 12 000,00 грн, стягнути сплачені на виконання договору кошти на купівлю металу для виготовлення даху і обшивки в сумі 3 000,00 грн, пені за кожен деньпрострочення надання послуг у сумі 15 051,00 грн.
Позов обгрунтований тим, що 19 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого остання зобов`язана виготовити та доставити їй металопластикові конструкції для облаштування балкону. 
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір про надання послуг без номера, укладений19 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 сплачений нею завдаток в сумі 12 000,00 грн, а також 3 000,00 грн, наданих на купівлю металу для виготовлення даху та обшивки, на виконання договору про надання послуг та пеню за кожен день прострочення надання послуги у розмірі 15 051,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено. Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року скасовано, в позові ОСОБА_1 відмовлено. 
14 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції на час подання касаційної скарги) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
Предметом спору у зазначеній справі є розірвання договору про надання послуг, стягнення грошових коштів у розмірі 30 051,00 грн. Справа є незначної складності і ціна позову не перевищує п`ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України вказана справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Верховний Суд також врахував, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Верховний Суд взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, проте не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувана заявником постанова Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, 
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                          А. С. Олійник