У х в а л а
        
03 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/16071/19
 
провадження № 61-1809ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Обґрунтувавши позовні вимоги тим, що з 30 червня 2017 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у шлюбі мають малолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сімейне життя між подружжям погіршилося, що у подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Заявник разом із донькою починаючи з 18 травня 2019 року проживають окремо від ОСОБА_1 , який фінансової участі у житті дитини та дружити не приймає. Добровільної згоди про сплату аліментів між подружжям не досягнуто. Оскільки дитина не досягла трирічного віку та заявниця не працює, тому у неї відсутній достатній дохід для належного матеріального забезпечення дитини.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 15 тис. грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання у розмірі 5 тис. грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3 тис. грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 серпня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 тис. грн, починаючи з 02 серпня 2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в  якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, й   ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_2 , а саме: на суму аліментів у розмірі 2 500 грн до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Так, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заявленими є вимоги про стягнення аліментів.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому, зазначена справа не підлягає обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи, ураховуючи незмінність судової практики у цій категорії справ. 
Доводи касаційної скарги по суті висновки суду попередньої інстанції не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95)5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням вище наведеного, оскільки ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за  касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                        О. М. Осіян