ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2020 р.           Справа№ 910/9843/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Пашкіної С.А. 

при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників
від позивача: Самарін А.С. довіреність № б/н від 04.05.18 
від відповідача-1: не з`явились   
від відповідача-2: не з`явились   
від відповідача-3: не з`явились   

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну
скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг"
на ухвалу          Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 
у справі          № 910/9843/19 (суддя: Ващенко Т.М.) 
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" 
до                     1) Міністерства юстиції України
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано"
3) ОСОБА_1         
про                    визнання недійсним наказу та визнання недійсним акту 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано", ОСОБА_1 про:
- визнання недійсним наказу Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень";
- визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано" від 18.04.19., на підставі якого ОСОБА_1 передав відповідачу-2 майно (земельну ділянку та садовий будинок).
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що позивач став переможцем електронних торгів на лот, до якого входило в тому числі право вимоги ПАТ "Платинум банк" за кредитним договором, з огляду на що між позивачем та ПАТ "Платинум банк" було укладено договори за якими ТОВ "Ренесанс Холдинг" набуло право вимоги за кредитним договором та право вимоги до іпотекодавців за договорами забезпечення, укладеними для забезпечення вимог означеного кредитного договору, зокрема право вимоги до іпотекодавців садових будинків загальною площею 1173,1 кв.м та 1834,2 кв.м, земельних ділянок площею 0,0738 га та 0,0675 га, за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна. Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" скасовано реєстраційні та записи по вказаним об`єктам нерухомого майна. 22.04.19. садовий будинок площею 1173,1 кв.м та земельну ділянку площею 0,0738 га внесено до статутного капіталу відповідача-2.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 у справі №910/9843/19 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" у відкритті провадження у справі. Позовні матеріали повернуто заявнику.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 про відмову у відкритті провадження у справі №910/9843/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019 для розгляду справи №910/9843/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя: Тарасенко К.В., судді - Чорногуз М.Г., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9843/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 та розгляд апеляційної скарги призначено на 12.09.2019 року.
Розпорядженням № 09.1-08/3764/19 Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці.
Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.09.2019 р. для розгляду справи № 910/9843/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді:, Разіна Т.І., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/9843/19 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Козир Т.П., Разіна Т.І., розгляд апеляційної скарги призначено на 11.10.2019 року.
Розпорядженням № 09.1-08/4144/19 Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці.
Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.10.2019 р. для розгляду справи № 910/9843/19 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.102019 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/9843/19 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І., розгляд апеляційної скарги призначено на 07.11.2019 року.
07.11.2019 судді Іоннікова І.А., Разіна Т.І., Тарасенко К.В. заявили про самовідвід від розгляду справи №910/9843/19.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 року заяву суддів Іоннікової І.А., Разіної Т.І., Тарасенко К.В. про самовідвід від розгляду справи № 910/9843/19 задоволено. Справу № 910/9843/19 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.
Розпорядження № 09.1-07/511/19 Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 р., у зв`язку з задоволенням заяви суддів Іоннікової І.А., Разіної Т.І., Тарасенко К.В. самовідвід від розгляду справи №910/9843/19 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/9843/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 р. апеляційну скаргу у справі 910/9843/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 у справі № 910/9843/19, розгляд справи призначено на 11.12.2019 року.
06.12.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.11.20196 року у справі №340/1471/19.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 оголошено перерву у судовому засіданні по справі №910/9843/19 до 19.12.2019 року.
16.12.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли пояснення по справі.
Розпорядження №09.1-08/5091/19 Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019р., у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9843/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019р апеляційну скаргу у справі № 910/9843/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 прийнято справу №910/9843/19 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Пашкіна С.А. Зубець Л.П. та розгляд справи №910/9843/19 призначено на 20.01.2020р.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив суд її задовольнити.
20.01.2020р. представники відповідачів у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне. 
Як вже було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано", ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що позивач став переможцем електронних торгів на лот, до якого входило в тому числі право вимоги ПАТ "Платинум банк" за кредитним договором, з огляду на що між позивачем та ПАТ "Платинум банк" було укладено договори за якими ТОВ "Ренесанс Холдинг" набуло право вимоги за кредитним договором та право вимоги до іпотекодавців за договорами забезпечення, укладеними для забезпечення вимог означеного кредитного договору, зокрема право вимоги до іпотекодавців садових будинків загальною площею 1173,1 кв.м та 1834,2 кв.м, земельних ділянок площею 0,0738 га та 0,0675 га, за адресою: м. Київ, вул. Синьоозерна. Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" скасовано реєстраційні та записи по вказаним об`єктам нерухомого майна. 22.04.19. садовий будинок площею 1173,1 кв.м та земельну ділянку площею 0,0738 га внесено до статутного капіталу відповідача-2.
За твердженням позивача оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним з підстав того, що у Міністерства юстиції України відсутні повноваження для розгляду скарги на дії державних реєстраторів вчинені до 01.01.16.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" вказує, що за вказаною вимогою спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 826/9341/17.
Оспорюваний акт приймання-передачі, на думку позивача підлягає визнанню недійсним, оскільки станом на момент його підписання були чинними обтяження нерухомого майна (садовий будинок площею 1173,1 кв.м та земельна ділянка площею 0,0738 га) в тому числі і за ухвалами Подільського районного суду міста Києва від 25.12.15. у справі № 758/14362/15-ц та від 04.02.16. у справі № 758/14602/15-ц.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" вказує, що за вказаною вимогою спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки оскаржуваний акт був укладений внаслідок реалізації відповідачем-3 власних корпоративних прав як учасника відповідача-2.
Щодо порушення його прав позивачем пояснено, що він зацікавлений у тому, щоб за рахунок майна, на яке накладено арешт у вказаних справах Подільського районного суду можна було б виконати судове рішення такого суду, тобто щоб майно боржників (поручителів) документально належало саме їм.
Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції зазначив, що право позивачу звернутись з відповідним позовом до суду за встановленою чинним законодавством юрисдикцією: в частині вимог до Міністерства юстиції України про визнання недійсним наказу - до відповідного адміністративного суду, в частині вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано", ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі майна - до відповідного місцевого загального суду.
З`ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Нормами частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У відповідності до ч.ч. 2 та 3 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. 
За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 р. у справі № 3-568гс17.
У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №807/4142/14 викладено позицію відповідно до якої: "поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.".
У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).
Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист 
Слід також зазначити, що судовий акт має бути не лише законним, але й таким, що може бути реально виконаним, у результаті чого досягається позитивний ефект та дійсне відновлення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України). 
Звертаючись з даним позовом, позивач звертає увагу, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. 
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Як вже було зазначено вище, оспорюваний наказ Міністерства юстиції України №33/5 від 08.01.2019 року "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" прийнятий на підставі висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державних реєстрацій, яким встановлено незаконною реєстрації права оренди за позивачем.
Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права на нерухоме майно та відсутністю такого права у іншої особи, і, яка наслідок відсутністю у останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.
Відтак, позовна вимога про скасування наказу та в свою чергу державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем є захистом прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою.
Отже, приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі та зазначивши про необхідність звернення до адміністративного суду, місцевий господарський суд, не врахував того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача щодо права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації.
Зазначена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду по справі №924/478/18 в постанові від 18.06.2019 року.
Також Велика Палата Верховного Суду у даній постанові вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
У справі, що розглядається позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій. В даній справі позивач оскаржує факт скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку.
Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Колегія суддів також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Підстави відступу від правових висновків, викладених у зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. 
Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження наказу Міністерства юстиції України №1226/5 від 16.04.2019 року "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності на це нерухоме майно. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Вінчіч та інші проти Сербії", заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі "Томіч та інші проти Чорногорії", заява № 18650/09, у справі "Шахін і Шахін проти Туреччини", заява № 13279/05).
На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої палати, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 924/478/18.
У свою чергу, спір в даній справі за вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано", ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемано" від 18.04.19., з підстав того, що станом на момент його підписання були чинними обтяження нерухомого майна в тому числі і за ухвалами Подільського районного суду міста Києва, тобто не пов`язаний із реалізацією корпоративних відносин, та за своїм суб`єктним складом сторін не відповідає вимогам пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник частково довів обґрунтованість доводів викладених в апеляційній скарзі, ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.07.2019 року у справі № 910/9843/19 скасувати в частині відмови в відкритті провадження у справі про визнання недійсним наказу Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", в цій частині матеріали справи №910/98431/19 слід направити до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу залишити без змін.
При новому розгляді справи слід визначити суб`єктний склад з зазначенням правовідносин хто є наявним відповідачем і відповідно вирішити за правилами якого, господарського чи цивільного судочинства має вирішуватися зазначений спір.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Холдинг" задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.07.2019 року у справі № 910/9843/19 скасувати в частині відмови в відкритті провадження у справі про визнання недійсним наказу Міністерства юстиції України від 16.04.19. № 1226/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", в цій частині матеріали справи №910/98431/19 слід направити до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу залишити без змін.
3. Матеріали справи №  910/9843/19 повернути до Господарського суду м. Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 05.02.2020р.

Головуючий суддя                                                            А.І.  Мартюк 

Судді                                                                                Л.П.  Зубець

                                                                                С.А. Пашкіна