Єдиний унікальний номер 219/3148/19
Номер провадження 22-ц/804/140/20 

Донецький апеляційний суд 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року                               
м. Бахмут
Справа № 219/3148/19
Провадження № 22-ц/804/140/20
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:       Біляєвої О. М. (суддя-доповідач),      Будулуци М. С.,          Папоян В. В., 
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач  - ОСОБА_1 ,
розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Медінцевої Н. М. від 06 вересня 2019 року, ухвалене у м. Бахмуті Донецької області, 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПриватБанк) пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 31 серпня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 6 900 грн  00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Унаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором станом на 31.01.2019 утворилася заборгованість у розмірі  313 489 грн 36 коп., яка складається із:            6 844 грн 29 коп. заборгованості за тілом кредиту; 301 359 грн 22 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами; 5 285 грн 85 коп. заборгованості за пенею та комісією.
Посилаючись на ці обставини і зазначаючи, що кредитодавець може, на свій розсуд, вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі               124 854 грн 63 коп., яка складається із: 6 844 грн 29 коп. заборгованості за тілом кредиту;    118 010 грн 34 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом з 31.08.2010 по 31.12.2017, а також понесені ним судові витрати.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року позов задоволений частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2010 року в сумі          6 844 грн 29 коп.
Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом з 31 серпня 2010 року по 31 грудня 2017 року в сумі                             118 010 грн 34 коп. залишити без задоволення.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законні права позивача на отримання кредиту, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом 6 844 грн 29 коп. Підстави для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.
У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального  і процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам і неустойки та ухвалите нове рішення про задоволення цих позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, якими визначені істотні умови надання кредиту, про що зазначалось у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц,  від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 тощо. Відсутність підпису боржника на відповідних Умовах, Тарифах і Правилах не є підставою для відмови в позові за наявності інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання, зокрема довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Суд не дав належної оцінки тому, що боржник отримав кредитні кошти, користувався ними; при цьому не подав доказів на спростування цих обставин і визначеного позивачем розміру заборгованості. 
Крім цього, суд першої інстанції безпідставно врахував правовий висновок, викладений  Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17); під час ухвалення рішення неправильно застосував статті 1048 та 1054 ЦК України і не зважив на те, що нехтування принципами платності кредитного договору завдає істотну шкоду споживачам банківських послуг і банку, а тому дійшов помилкового висновку про відмову  у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. 
Апеляційна скарга на рішення в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 844 грн 29 коп. учасниками справи не подана.
На час перегляду справи судом апеляційної інстанції не надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що  31 серпня 2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг; а також, що він ознайомився та погодився з  Умовами та правилами надання банківських послуг (ас. 8).
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 31.01.2019 утворилася заборгованість у розмірі  313 489 грн 36 коп., яка складається із:    6 844 грн 29 коп. заборгованості за тілом кредиту; 301 359 грн 22 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами; 5 285 грн 85 коп. заборгованості за пенею та комісією.
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом, а саме:  124 854 грн 63 коп., яка складається із: 6 844 грн 29 коп. заборгованості за тілом кредиту;    118 010 грн 34 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом з 31.08.2010 по 31.12.2017.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування   кредитом,   суд  першої  інстанції  виходив  із  того,   що  в  заяві  позичальника  не зазначена процентна ставка по кредиту, а надані позивачем витяг з  Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифи не підписані відповідачем, тому не є складовою укладеного між сторонами у справі кредитного договору.
Однак повністю погодитись з цим висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або  в повному обсязі на підставах, встановлених договором  або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).   
За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що  до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, витяг з Умов та правил надання банківських послуг,  довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, розрахунок заборгованості (ас. 5-7, 8, 9, 11-34).
З огляду на довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 2,5 %. 
Відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на вказаній довідці           (ас. 9).
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки - 30 % на рік (2,5 % х 12); останні платежі здійснені у 2015 році  (ас. 5-7).
За правилом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог статей 263 - 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, крім іншого,  зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Проте суд першої інстанції на порушення вимог статей 89, 263 - 265 ЦПК України не надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, зокрема довідці про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем; розрахунку заборгованості; та не мотивував відхилення цих доказів.
Як зазначалось вище, зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. 
Установивши, що довідка про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначена процентна ставка, підписана позичальником; останній вчиняв дії, які свідчать про обізнаність та згоду з розміром процентної ставки - 30 % на рік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про  доведеність АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка.
ОСОБА_1 на спростування цих обставин не подав суду належних, допустимих, достовірних  і достатніх доказів, як передбачено статтями 12, 81 ЦПК України. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 30 %. За таких обставин висновок суду першої інстанції  про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки є помилковим і спростовується письмовими доказами, а  довід скарги, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, оскільки кредитним договором встановлений розмір процентів, - прийнятним. 
Разом з тим, згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог процесуального закону жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі             34,80 % та   43,20 %, як зазначено у розрахунку заборгованості,  не подав; як і не подав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, якою визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Однак матеріали справи не містять відомостей, що банк  відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору (підвищення процентної ставки). Отже, ПриватБанк не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку. Після зміни процентної ставки ОСОБА_1 дій, які б свідчили про прийняття пропозиції кредитора, не вчиняв. 
Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості.
З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції обраховує заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з узгодженої сторонами кредитного договору базової процентної ставки - 30 % на рік.
Відтак заборгованість за процентами за період з 31 серпня 2010 року по 31 серпня 2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становить 1 673 грн 50 коп., як правильно визначив позивач.
Розмір заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року становить 6 998 грн 29 коп., згідно з розрахунком: 
- з 01 вересня 2014 року до 31 травня 2017 року - 5 834 грн 76 коп.  (6 198 грн 40 коп. (поточна заборгованість) + 645 грн 89 коп. (прострочена заборгованість) х 30 % : 360 х               1023 д.);
- з 01 червня 2017 року до 31 грудня 2017 року - 1 163 грн 53 коп.  (6 642 грн 69 коп. (поточна заборгованість) + 201 грн 60 коп. (прострочена заборгованість) х  30 % : 360 х               204 д.); 
Таким чином, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31 серпня 2010 року по 31 грудня 2017 року становить 8 671 грн 79 коп. (1 673 грн 50 коп. + 6 998 грн 29 коп.). 
Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Велика Палата Верховного Суду під час перегляду  03 липня 2019 року  судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від            04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Велика Палата також зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто Умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,  якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.
Оскільки  у справі, яка переглядається, установлено, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, сторони також підписували інші умови договору, зокрема довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначена базова процентна ставка,  суд апеляційної інстанції приймає довід скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,  неможливо застосувати до спірних правовідносин. 
Разом з тим, колегія суддів відхиляє довід скарги про неврахування судом попередньої інстанції висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц,  від 28.03.2019 у справі  № 428/2873/17, згідно з яким відсутність підпису боржника на відповідних Умовах, Тарифах і Правилах та не ознайомлення з ними не є підставою для визнання кредитного договору неукладеним та нікчемним, оскільки у справі, яка переглядається, не є предметом позову визнання правочину неукладеним або нікчемним. Крім того, факт укладення кредитного договору учасниками справи не оспорюється.
Щодо стягнення неустойки, про що просив позивач в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на матеріали справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляв вимоги про стягнення неустойки, а тому  суд апеляційної інстанції не приймає і не розглядає позовні вимоги про стягнення неустойки та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення  норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального  права.
Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в оскарженій частині та ухвалення нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Стягнути з ОСОБА_1                    заборгованість по процентам за користування кредитом 8 671 грн 79 коп., відмовити в стягненні 109 338 грн 05 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом. 
За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частини перша, друга, шоста статті 141 ЦПК України передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак  з відповідача стягуються на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог понесені ним у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції судові витрати 238 грн 78 коп.  (12,43 %), у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - 200 грн 06 коп. (7,03 %). 
Законність і обґрунтованість рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 844 грн 29 коп. суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскарження учасниками справи.
Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2019 року зупинено дію заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від               06 вересня 2019 року до закінчення апеляційного провадження, слід поновити дію цього судового рішення.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково. 
Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від  06 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість по процентам за користування кредитом 8 671 (вісім тисяч шістсот сімдесят одна) грн 79 коп.  
У стягненні 109 338 грн 55 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити.
Змінити розподіл судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,                               з 105 грн 31 коп. на 238 грн 78 коп.  
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати   200 грн 06 коп., понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Поновити дію заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від  06 вересня 2019 року. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:                                                          О. М. Біляєва

                                                                                     М. С. Будулуца  

                                                                                                           В. В. Папоян
Дата складення судового рішення - 20 січня 2020 року

Суддя-доповідач                                                                              О. М. Біляєва