ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3469/20 Справа № 210/6002/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,відомостей щодо дати складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 83 460 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що з ним 19 серпня  2010 року стався нещасний випадок на виробництві відповідача.Висновком МСЕК від 22 листопада 2019 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, безстроково.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Вважає, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги п.п. 2.10. робітничої Інструкції вибивальника відливок формувально – вибивної дільниці ливарно – ковальського виробництва та Інструкцію з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для трудящих підприємства».
Звертає увагу суду на те, що будь - яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку відповідач не вчиняв.
На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Крім того звертає увагу суду на те, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду і задоволення позовних вимог позивача. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач  ОСОБА_1 з 15 червня 2000 року по 03 травня 2017 рік працював на підприємстві відповідача вибивальником відливок ІІІ розряду ливарно – ковальського виробництва (сталеве литво). 03 травня 2017 року звільнений за ст. 38 КЗпП України (а.с. 17-23). 
Пунктом 6 Акту про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом № 36 від 21 серпня 2010 року за формою Н-1  встановлено, що  під час виконання трудових обов`язків 19 серпня 2010 року, близько о 03 год. 20 хв., після встановлення короба на майданчик незначного опускання стропа вниз та припинення виконання будь-яких операцій краном позивач почав відчеплювати ланцюговий строп від короба. Відчеплення стропу позивач виконував лівою рукою, одночасно правою рукою, тримаючись за борт короба біля відливки. Внаслідок зміщення відливки вагою 750 кг., яка придавила праву кисть позивача до борта короба він отримав відкрити перелом нігтьових фаланг ІІ – ІІІ пальців правої кісті, розчавлену рану ІV пальця правої кисті (а.с. 12)
Відповідно до п. 7 Акту, причиною нещасного випадку, що стався з позивачем, є особиста необережність (а.с. 12).
Відповідно до п. 10 Акту особами, які допустили порушення вимог законодавства про працю є позивач який порушив вимоги п. 2.10 робітничої Інструкції вибивальника відливок формувало – вибивної дільниці (сталеве литво) ливарно – ковальського виробництва та функції з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для трудящих підприємств» (а.с. 12-13).
Відповідно до висновку МСЕК від 23 листопада 2010 року, позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково (а.с. 15).
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог  ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано те, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги п.п. 2.10. робітничої Інструкції вибивальника відливок формувально – вибивної дільниці ливарно – ковальського виробництва та Інструкцію з охорони праці «Загальні вимоги безпеки для трудящих підприємства»колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що будь - яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, оскільки вони не знімають з відповідача обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП Українита ст. 13Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.
Відповідно до висновку МСЕК від 23 листопада 2010 року, позивачу первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково (а.с. 15). 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини – головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманою травмою внаслідок нещасного випадку позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 20 %, безстроково. Внаслідок цього позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, у зв`язку з чим порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 30 000 гривень.
У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості з вищенаведених підстав.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку суду і задоволення позивних вимог позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду враховано відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 32-40).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»- залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: