ПОСТАНОВА
Іменем України

12 грудня 2019 року 
Київ

справа №804/8469/16
адміністративне провадження №К/9901/24056/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 804/8469/16
за позовом  ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги,
за касаційною скаргою    ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді -  Турлакової Н. В., суддів: Єфаонової О.В., Чорної В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А.)
І РУХ СПРАВИ
1.           У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, в якому просила:
- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у розмірі 255 200 грн;
- стягнути з належного відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у розмірі 255 200 грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відпрацювавши на посаді судді 20 років, 12 березня 2013 року набула гарантоване право на відставку і одночасно з цим право на отримання неоподаткованої вихідної допомоги судді як винагороди за працю протягом певного часу, що повинна входити до структури заробітної плати і повинна обчислюватись з урахуванням її розміру на час звільнення. Проте при звільненні зазначена вихідна допомога не була виплачена. Внесення Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" змін до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а саме виключення ст.136 цього Закону не можуть бути застосовані, оскільки звужують зміст і обсяг незалежності позивача, а відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
3.          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
4.          Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій,   ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просила їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про задоволення позовних вимог.
5.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року.
6.          З 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв`язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.
7.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Шарапи В.М.(судді-доповідача), суддів: Бевзенко В.М., Данилевич Н.А. про що складено протокол від 16 лютого 2018 року.
8.          У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М., (відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі № 804/8469/16 (провадження К/9901/24056/18).
9.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 31 травня 2019 року касаційну скаргу у справі № 804/8469/16 (провадження К/9901/24056/18). передано на розгляд колегії суддів у складі: Калашнікова О.В. (головуючий суддя), судді: Білак М.В., Губська О.А. 
10.           Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2019 року на підставі пункту 5 частини першої статті 340 КАС України прийняв до провадження вищевказану касаційну скаргу.
11.             Відповідач - Апеляційний суд Дніпропетровської області подав заперечення на касаційну скаргу, в яких вказав, що на момент виходу позивачки у відставку стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка регламентувала виплату вихідної допомоги, виключена. Оскільки на час виходу касатора у відставку чинним законодавством України не було передбачено право на виплату вихідної допомоги, а тому, враховуючи конституційний принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, у відповідача не було правових підстав для виплати такої допомоги. 

II ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12.           ОСОБА_1 з 12 березня 1993 року до 07 серпня 2003 року працювала суддею Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, згідно постанови Верховної Ради України №731-IV від 17 квітня 2003 року обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково і на цій посаді працювала з 08 серпня 2003 року.
13.           Загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 23 роки 06 місяців 09 днів, що підтверджується розрахунком Апеляційного суду Дніпропетровської області станом на 21.09.2016 року стажу судді ОСОБА_1 .
14.          Згідно постанови Верховної Ради України №1515-VIII від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв`язку із поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
15.          Згідно з вищезазначеною постановою Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року № 193/к, ОСОБА_1 відраховано 21.09.2016 року зі складу суддів апеляційного суду у зв`язку з виходом у відставку.
16.          Позивач звернулась із письмовими заявами від 11 жовтня 2016 року до Апеляційного суду Дніпропетровської області (із проханням виплатити вихідну допомогу) та до Державної судової адміністрації України (із проханням виділити апеляційному суду Дніпропетровської області кошти для виплати їй вихідної допомоги).
17.          Державна судова адміністрація України листом № Л1281-16-1374/16 від 20.10.2016 року повідомила, що частина перша ст. 136 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", якою було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена із зазначеного закону згідно із Законом України від 27.03.2014 року №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України". Оскільки заява позивача надійшла до Вищої ради юстиції та постанова Верховної Ради України про відставку прийнята після набрання чинності вказаними змінами до Закону України від 07.07.2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

ІIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18.            Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу по суті, прийшли до висновків, що вимоги статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року про надання вихідної допомоги  суддям, які ідуть у відставку, до позивача не могли бути застосовані, оскільки на момент звернення її з заявою про відставку, на дату звільнення з посади та відрахування зі штату суду дана норма була виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166 від 27 березня 2014 року.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19.          У касаційній скарзі касатор вказала, що вона, як суддя мала законні правомірні підстави очікування отримувати з 01 січня 2015 року суддівську винагороду з урахуванням посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат та при звільненні у відставку отримати вихідну допомогу у зв`язку з відставкою в задекларованому державою розмірі - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Таке право набула 12 березня 2013 року, відпрацювавши 20 років на посаді судді. Проте держава, посилаючись на відсутність фінансового забезпечення, звузила її права, що призвело до дисбалансу між суддями, які звільнені у відставку до 01 квітня 2014 року із виплатою їм вихідної допомоги та суддями, що звільнені пізніше.
20.          Крім того, касатор звернула увагу, що новим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VII передбачено вихідну допомогу для суддів, у розмірі 3 місячних суддівських винагород. Дана обставина свідчить про те, що суддів, звільнені у відставку в період часу з 01 квітня 2014 року по 20 вересня 2016 року не отримали вихідної допомоги, що призвело до порушення Конституційного принципу рівності всіх перед законом та дискримінації певної категорії суддів. 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
22.          Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
23.          Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані  з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади.
24.          Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
25.          Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому - у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). 
26.           У постанові Верховного Суду України №21-635а15 від 16.11.2015 року суд дійшов висновку, що статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
27.          Разом з тим, в контексті встановлених обставин у справі та їх значення для вирішення спірних правовідносин колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 19.11.2013 року №10-рп/2013, відповідно до якої вихідна допомога є разовою формою матеріальної допомоги при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. 
28.          Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку з цим Парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.
29.          Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме - виключено статтю 136 даного Закону, що закріплювала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
30.          У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. 
31.          Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.
32.           Аналізуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що повноваження позивача на посаді судді припинились 08.09.2016 року у зв`язку із прийняттям Постанови Верховної Ради України №1515-VІІІ "Про звільнення суддів". Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.
33.          Враховуючи, що на момент винесення постанови Верховної Ради України               № №1515-VІІІ від 08.09.2016 року про звільнення позивача із посади судді норми статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які гарантували виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про відсутність підстав для виплати позивачу такої допомоги.
34.          Колегія суддів зазначає, що така правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у даній категорії справ.
35.          Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.
36.          Зважаючи на викладене, висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх зміни чи скасування - відсутні.
37.           Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
38.          З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
39.          Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
40.           Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                    01 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року по справі № 804/8469/16- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................
...........................
...........................
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду