Постанова
Іменем України
18 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 206/6054/16-ц
провадження № 61-32923св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщук Дмитро Васильович,
заінтересована особа - начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницький Андрій Васильович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Дмитра Васильовича на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року у складі судді Зайченко С. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
ВСТАНОВИВ :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з скаргою неправомірні дії та бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. посилаючись на те, що у провадженні Самарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Самарський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській обл.) перебуває зведене виконавче провадження № 44649678. 
З листопада 2011 року до сьогодні державні виконавці Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. не здійснили дії для його примусового виконання. Вона неодноразово зверталася до начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. П`ятницького А. В. і до Міністерства юстиції України зі скаргами на бездіяльність державних виконавців Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. у зведеному виконавчому провадженні № 44649678, на що отримувала лише відписки.
Так, 30 серпня 2016 року вона, як стягувач у зазначеному зведеному виконавчому провадженні звернулася до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність начальника Самарського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. П`ятницького А. В. (далі - скарга від 30 серпня 2016 року).
Листом від 03 жовтня 2016 року за № М-22678/20.4 директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС Міністерства юстиції України) Поліщук Д. В. повідомив її про те, що у задоволенні її скарги відмовлено в повному обсязі, процесуальне рішення в формі постанови не приймалося тому, що її скарга, нібито, не відповідає вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження». 
Бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду її скарги від 30 серпня 2016 року вважає неправомірною. 
У зв`язку зі зазначеним, просила суд визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. щодо неприйняття процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду її скарги від 30 серпня  2016 року, поданої у зведеному виконавчому провадженні № 44649678, зобов`язати директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. прийняти та направити їй постанову за результатами розгляду її скарги від 30 серпня 2016 року.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого                  2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено.Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. щодо неприйняття процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 30 серпня 2016 року, поданої у зведеному виконавчому провадженні № 44649678. Зобов`язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. прийняти та направити ОСОБА_1 постанову за результатами розгляду її скарги                                     від 30 серпня 2016 року.
Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , суди виходили з того, що подана ОСОБА_1 скарга на бездіяльність начальника управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області П`ятницького А. В. за зведеним виконавчим провадженням відповідала вимогам частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а тому директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д. В. безпідставно надав відповідь у формі листа, тоді як відповідно до частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був винести у десятиденний строк відповідну постанову, з подальшим направленням скаржникові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д. В. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу Самарського районного суду  м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року, просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 
Рух справи у суді касаційної інстанції
11 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою. Зупинено виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.
У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 557/0/226-19  «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
05 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, не надали належної правової оцінки всім обставинами справи, а саме: щодо строків звернення зі скаргою та дотримання заявником вимог частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».
Аргументи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у Самарському ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. перебуває зведене виконавче провадження № 44649678, до складу якого входять такі виконавчі провадження:
№ 30553064 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2011 року у справі № 2-2085/2011-ц про стягнення аліментів з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів до повноліття доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
№ 43647571 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року у справі № 2/206/277/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 500,00 грн щомісяця до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2015 року;
№ 43759104 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року у справі № 2/206/340/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки у розмірі 16 646,72 грн та судових витрат у розмірі 166,46 грн;
№ 46512773 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року у справі № 206/7706/2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат і 3 % річних у розмірі 3 860,31 грн;
№ 47072685 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року у справі № 2/206/1106/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі                243,60 грн.
№ 47353022 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року у справі № 206/7099/2014-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 5 894,32 грн та судових витрат - 243,60 грн;
№ 48641098 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2015 року у справі № 206/2769/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 4 245,00 грн та судових витрат - 243,60 грн;
№ 49654424 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року у справі № 206/4840/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку;
№ 51654703 - з примусового виконання виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2016 року у справі № 2/206/395/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 574,77 грн та судовий збір - 551,20 грн.
30 серпня 2016 року заявник як стягувач у вищезазначеному зведеному виконавчому провадженні звернулася до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зі скаргою.
На зазначену скаргу директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д.  В. відповів  листом від 03 жовтня 2016 року за № М-22678/20.4, у якому зазначив, що її звернення не відповідає вимогам статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», тому відповідь надається у порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 383 ЦПК України 2004 року). 
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон).
Згідно зі статтею 82 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом. Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».
Виходячи з викладеного, суд дійшов правильного висновку, що директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д. В. є державним виконавцем, представником влади і зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому законом.
Також суд правильно виходив із того, що подана ОСОБА_1 скарга на бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України у зведеному виконавчому провадженню повністю відповідала вимогам частини сьомої статті 82 Закону, а тому підлягала розгляду в десятиденний строк із дня її надходження з прийняттям відповідної постанови про результати її розгляду та подальшим направленням постанови заявнику.
Однак, як установив суд на підставі всебічно досліджених у справі доказів, усупереч вимогам частини восьмої статті 82 Закону директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д. В. не прийняв відповідної постанови про результати розгляду скарги ОСОБА_1 , а відповів заявнику листом від 03 жовтня 2016 року за  № М-22678/20.4, у якому зазначив, що її звернення не відповідає вимогам статті 82 Закону, тому відповідь надається в порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність неправомірної бездіяльності директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д. В. щодо нерозгляду скарги   ОСОБА_1 у строки та в порядку, що передбачені частиною восьмою статті 82 Закону.
Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що єдиною підставою для розгляду скарги за процедурою, визначеною Законом України «Про звернення громадян», є невідповідність скарги вимогам частини шостої статті 82 Закону. Проте суд установив, що скарга ОСОБА_6 від 30 серпня 2016 року відповідала нормам частини шостої статті 82 Закону, а отже, директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщук Д. В. безпідставно відмовив прийняти процесуальне рішення у формі постанови.
Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку, а також встановивши обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність та обгрунтованість скарги ОСОБА_1 , унаслідок чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу.
Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками.
На спростування доводів апеляційної скарги, які є аналогічними доводам касаційної скарги, про невідповідність скарги ОСОБА_6 щодо її форми, змісту та своєчасності подання, суд апеляційної інстанції вказав, що це не має правового значення, оскільки не звільняє виконавчу службу від належного розгляду скарги шляхом винесення відповідної постанови.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004 року).
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
Наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). 
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 рокузупинене до закінчення касаційного провадження у справі, то згідно зі статтею 436 ЦПК України їх виконання підлягає поновленню. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Дмитра Васильовича залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                        О. В. Ступак
Судді:                                                                                                                     А. С. Олійник 
           С. О. Погрібний
                                                                                                                                   Г. І. Усик
                                                                                                                                  В. В. Яремко