Справа № 461/5793/19                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3578/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                 головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                 суддів: Копняк С.М., Крайник Н.П.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Галицього районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року в складі судді Фролової Л.Д. в справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановила:
У серпні 2019 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Оскаржуваною ухвалою Галицього районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року повернуто позивачеві матеріали цивільного позову акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з усіма доданими документами.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із заявою з того самого питання. 
Зобов`язано управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова повернути акціонерному товариству «Ідея Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп., яка була внесена на рахунок 01 серпня 2019 року згідно з квитанцією № 18312.
Ухвалу суду оскаржив позивач АТ «Ідея Банк», з такою не погоджується, вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду про те, що позивач не надав суду інших (додаткових) доказів на підтвердження власних позовних вимог суперечить ЦПК України, а відтак порушує право позивача на доступ до правосуддя.
Звертає увагу на те, що звертаючись з позовними вимогами банк надав суду належним чином завірену копію кредитного договору, що є доказом, який дозволяє встановити розмір та суму усіх платежів, які відповідач був зобов`язаний сплатити, також було надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують видачу кредиту.
Крім цього, позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості відповідача, яка відображає всі складові заборгованості, відтак вважає, що позивач надав суду усі докази на підтвердження власних позовних вимог.
Покликається на практику Верховного Суду у справі № 505/4420/15-ц, де у своїй постанові від 14.02.2018 року касаційний суд зазначив, що відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з підстав відсутності розрахунку банку, не ґрунтується на законі.
Таким чином, відсутність деталізованого розрахунку заборгованості, не може бути перешкодою зверненню до суду, при цьому суд першої інстанції передчасно поставив під сумнів поданий позивачем розрахунок.
Звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини в частині визначення поняття доступності до правосуддя та ефективності судового захисту.
Просить скасувати ухвалу Галицього районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою. 
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Згідно із приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що протягом наданого судом строку у заяві про залишення позову без руху, недоліки позовної заяви не були усунені позивачем, а саме не надано обґрунтованого розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, тому позов підлягає поверненню з усіма доданими до нього документами.
Зокрема, суд вказав, що у поданих позивачем документах жодним чином не висвітлено порядку та механізму утворення заборгованості з основного та простроченого боргу, строкових і прострочених відсотків, нарахування плати за обслуговування кредиту, пені та штрафних санкцій; не вбачається періодів нарахування складових боргу, при цьому, дана справа є малозначною та має бути розглянута в спрощеному позовному провадженні, без підготовчого провадження.
Крім цього, суд зазначив, що в розумінні ст. 175 ЦПК України, яка стосується форми та змісту позовної заяви, розрахунок заборгованості має бути розгорнутим, включаючи у себе всі складові заборгованості, які входять до суми стягнення, а також має бути наданий на їх обґрунтування первісний базовий документ, на підставі якого розрахунок здійснено, на що позивачу було звернуто увагу.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками місцевого суду.
Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також визначено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
05 серпня 2019 року позовна заява АТ «Ідея Банк» про стягнення боргу за кредитним договором надійшла до Галицького районного суду м. Львова (а.с. 1, 7).
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2019 року цивільний позов АТ «Ідея Банк» залишено без руху. 
Надано позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме подання обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.
Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу зі всіма доданими до неї документами (а.с. 9-10)
Ухвала надіслана позивачу АТ «Ідея Банк» 12.08.2019 року, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресату в матеріалах справи відсутнє (а.с. 11).
При цьому, 30.08.2019 року на адресу районного суду надійшла заява позивач АТ «Ідея Банк» про усунення недоліків, яка зводиться до того, що, на думку позивача, банк надав суду усі докази на підтвердження власних позовних вимог.
30.09.2019 року позовна заява АТ «Ідея Банк» визнана неподаною та повернута позивачу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 3 статті 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів  з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 цієї статті). 
Залишаючи позовну заяву АТ «Ідея Банк» без руху районний суд зазначив, що така не відповідає вимогам закону п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки наданий позивачем розрахунок не містить дати та періодів виникнення заборгованості, періоду прострочення, періоду нарахування відсотків, ставки, за якою нараховані відсотки, суми, на яку нараховано відсотки, періоду нарахування пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту.
Тобто, суд вважав, що позивач має подати розгорнутий розрахунок, який включатиме у себе всі складові заборгованості, які входять до суми стягнення, а також має бути наданий на їх обґрунтування первісний базовий документ, на підставі якого розрахунок здійснено, містити обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору, оскільки у документі, поданому позивачем, жодним чином не висвітлено порядку та механізму утворення заборгованості з основного та простроченого боргу, строкових і прострочених відсотків, нарахування плати за обслуговування кредиту, пені та штрафних санкцій, не вбачається періодів нарахування складових боргу.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З копії позовної заяви АТ «Ідея Банк», яка знаходиться в матеріалах справи вбачається, що у додатках до такої позивач подавав завірену копію кредитного договору, касових ордерів, виписки з особового рахунку, довідку-розрахунок заборгованості, вимогу про усунення кредитних зобов`язань та докази надсилання такої відповідачу (а.с. 4). 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`зків, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України), позов не обов`язково обґрунтовується обставинами та доказами, які не потребують додаткового з`ясування, оскільки в протилежному випадку виключається зазначений принцип - змагальності, а провадження стає безспірним, що є характерною ознакою для інших видів провадження (наказного, окремого). 
Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджувалися.
Тобто, вирішення питання стосовно достовірності доказів суд вирішує фактично під час розгляду спору по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі.
З приводу вказаного питання Європейський суд з прав людини висловив у справі «Чуйкіна протии України» свою позицію, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції «Право на справедливий суд», забезпечують кожному право звертатися до суду із позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (п. 50 рішення ЄСПЛ в справі «Чуйкіна протиУкраїни»).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норму процесуального права, оскільки виходячи із системного аналізу вказаних вище норм, повернення позовної заяви лише з підстав ненадання доказів, є ознаками прояву надмірного формалізму та призводить до порушення права особи на доступ до суду.
Так, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення позовної заяви з підстав ненадання позивачем доказів на підтвердження фактично безспірності своїх вимог.
Наведені процесуальні порушення судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги у відповідній частині та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.
Ухвалу Галицього районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                        С.М. Копняк
                                                                                                                        
Н.П. Крайник