ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №2-3697/11 
Номер провадження 22-ц/816/8/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,
відповідачі: ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , законним представником якої є її мати - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2011 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми,

                                                           В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі Філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в якому просило стягнути солідарно заборгованість, яка станом на 01 серпня 2011 року складала 65185,49 доларів США, що еквівалентно 519606,58 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 25 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10/2008/403597136, за яким останній отримав кредит у сумі 46181 доларів США 30 центів з терміном погашення до 24 січня 2033 року та оплатою по процентній ставці 12,89 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору з ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитором за невиконання умов договору як солідарний боржник.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» задоволений повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» суму боргу по кредитному договору в розмірі 519 606 грн 58 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» в дольовому порядку 1700 грн судового збору, 90 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 1790 грн, тобто по 895 грн з кожного.
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог Банку до поручителя, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову в частині позовних вимог, заявлених до неї, відмовити.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про день та час слухання справи і їй нічого не було відомо про ухвалення рішення у даній справі.
Вказує, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки стороною в договорі є ОСОБА_5 , а в матеріалах справи міститься копія паспорту, з якого вбачається, що її прізвище не ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 .
Також зазначає, що матеріали справи не містять розрахунку заборгованості, сума заборгованості визначена не вірно.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не оскаржується, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в оскаржуваній частині, тобто в частині задоволення позовних вимог Банку до поручителя ОСОБА_5 і лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_5 
Відзиву на апеляційну скаргу сторонами не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5. – адвоката Корнієнко О.Д., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі директора філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10/2008/403597136 про надання кредиту у розмірі 46181 доларів США 30 центів строком до 24 січня 2033 року та сплатою відсотків у розмірі 12,89 % річних (а.с. 7).
Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» в особі заступника директора філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» та ОСОБА_5 так зазначено в договорі, укладено договір поруки (а.с. 12).
Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
На підставі п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.
Умовами договору передбачено, що відповідач зобов`язався на підставі п. 3.3.1., 3.3.2. та 3.3.3. договору кредиту повертати кошти та сплачувати відсотки, передбачені п 1.3.1. шляхом сплати суми необхідного мінімального платежу в строк до 10 числа поточного місяця у розмірі 520,87 доларів США (а.с. 7).
Відповідачі прострочили виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором та договором поруки щодо сплати щомісячних платежів.
Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Пунктом 5.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок.
Згідно розрахунку, що міститься в матерілах справи, заборгованість відповідачів по кредитному договору станом на 01 серпня 2011 року становить 65185,49 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 519606,58 грн, з них: основний борг - 45 550,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 363 092,86 грн, відсотки - 11 947,18 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 95 233,36 грн, пеня - 3069,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 24 468,32 грн, штраф - 4618,13 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 36 812,04 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідачі порушили умови договору щодо повернення кредиту.
Стягуючи заборгованість з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель як солідарний боржник має нести відповідальність у такому ж розмірі, що і позичальник.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до п. 1.2 договору поруки № 10/2008/403597136-П від 25 січня 2008 року поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на користь Банку підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_5 у солідарному порядку з позичальником вищезазначена заборгованість за кредитним договором в розмірі 519 606,58 грн.
Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що вона не була належним чином повідомлена про день та час слухання справи і їй нічого не було відомо про ухвалення рішення у даній справі, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2011 року Зарічний районний суд м. Суми направив ОСОБА_5 повідомлення про те, що дана справа призначена на 10 годину 00 хвилин 02 грудня 2011 року на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 41). В матеріалах справи мається повідомлення і розписка, з яких вбачається, що 07 листопада 2011 року ОСОБА_5 особисто отримала судову повістку і повідомлена про розгляд справи, тобто була сповіщена завчасно належним чином (а.с. 44, 53). Також місцевим судом 02 грудня 2011 року було направлено ОСОБА_5 копію рішення від 02 грудня 2011 року і з матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2011 року копія рішення була отримана членом сім`ї ОСОБА_5 за довіреністю (а.с. 50). Тобто вся кореспонденція направлялася за місцем реєстрації та проживання апелянта, де отримувалася або нею особисто або членом її сім`ї, що також узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 76 ЦПК України, в редакції 2004 року щодо порядку вручення судових повісток.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 завчасно і належним чином була повідомлена про розгляд даної справи.
Тому, порушення норм процесуального права, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, передбачені ч. 3 ст. 376 ЦПК України в цій справі відсутні.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки стороною в договорі є ОСОБА_5 , а в матеріалах справи міститься копія паспорту, з якого вбачається, що її прізвище не ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі заступника директора філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» та ОСОБА_5 укладено договір поруки. В договорі поруки міститься інформація про паспортні дані ОСОБА_5 , з якої вбачається, що остання має паспорт, серії НОМЕР_1 , який виданий 15 листопада 2002 року Буринським РВ УМВС України в Сумській області та місцем реєстрації її є АДРЕСА_1 , що повністю співпадає з паспортними даними ОСОБА_5 , копія якого міститься в матеріалах справи, який був наданий позивачем разом з договором поруки і який був отриманий банком у поручителя під час підписання договору поруки, тобто апелянт ідентифікований у договорі поруки, те, що доданий саме її паспорт апелянт не заперечує, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 є належним відповідачем у даній справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що матеріали справи не містять розрахунку заборгованості, сума заборгованості визначена не вірно, проте апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги у цій частині припущенням, оціночним судженням з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Розрахунок, поданий позивачем, ОСОБА_5 не спростований, свого розрахунку нею не подано до суду першої інстанції, не долучено такого й до апеляційної скарги, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з розрахунку, наданого позивачем і стягнув з відповідачів на користь позивача суму боргу за кредитним договором в солідарному порядку у зазначеному в рішенні суду розмірі, виходячи з умов договору та положень ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував свої зобов`язання, банк надіслав відповідачам повідомлення 09 серпня 2011 року і не отримавши відповідь, 17 серпня 2011 року звернувся до суду з позовом. Тобто дотримався вимог діючого законодавства та умов кредитного договору і договору поруки при зверненні до суду з позовом. Тому доводи апелянта про зворотнє, спростовуються матеріалами справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2011 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                             В.І. Криворотенко

Судді:                                                                          О.Ю. Кононенко

                                                                                     Т.А. Левченко