Постанова 
Іменем України
                   
19 лютого 2020 року                                  
м. Київ
 
справа № 285/2931/14-ц
провадження № 61-5802св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),                    Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року у складі судді Савицької Л. Й. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області                                від 25 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Широкової Л. В., Галацевич О. М., Матюшенка І. В.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2006 року між 
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 суму кредиту в розмірі 6 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 36,00 % річних на суму залишку заборгованості з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. 
Проте, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2014 року становила 14 947,24 грн, з яких: 3 769,93 грн - основна сума боргу за кредитом; 11 177,31 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5 537,83 грн, яка була задоволена судовим наказом Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2008 року з відповідача на користь банку, різниця становить 9 409,41 грн. Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, з відповідача також належить стягнути штрафи: 500,00 грн - фіксована частина, 470,47 грн - процентна складова.
З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на користь банку з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 379,88 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року в розмірі 10 379,88 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором від 10 жовтня 2006 року, Умовами та правилами надання банківських послуг у строк, встановлений цим договором, а тому є підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2016 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, не підлягає стягненню пеня та штрафні санкції, що зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, оскільки ОСОБА_1 такі Умови не підписував.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня                   2016 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                      08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що 10 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 , а останній отримав суму кредиту в розмірі 6 100,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 36,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості, строком на 12 місяців з моменту підписання вказаного договору, проте якщо протягом вказаного строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про розірвання договору, він автоматично лонгується на той же строк.
 
Як убачається з кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кошти 
від ПАТ КБ «ПриватБанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.
 
Встановлено, що судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто 5 537,83 грн у рахунок погашення кредитної заборгованості. 
 
Із позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у липні 2014 року.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що станом на 30 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становила 14 947,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3769,93 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 11177,31 грн. Від цієї суми заборгованості банк відняв суму в розмірі 5 537,83 грн, яка була задоволена судовим наказом, і залишив різницю 9 409,41 грн. Враховуючи суму 9 409,41 грн та 500 грн - штраф (фіксована частина), 470,47 грн процентної складової, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача 10 379,88 грн заборгованості за кредитним договором.
 
За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.
З урахуванням викладеного, зверненням до суду за видачею судового наказу                          07 жовтня 2008 рокубанк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року.
Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки судовим наказом вже було стягнуто тіло кредиту та змінено строк виконання основного зобов`язання, позов банку про стягнення тіла кредиту, процентів за кредитним договором та штрафів є необґрунтованим.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області 
від 25 серпня 2016 року скасувати.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило