СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р.                                                                          Справа № 913/584/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Лакіза В.В. 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, (вх.№3706 Л/2) на рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 (суддя Тацій О.В., ухвалене в м.Харків о 10:16год., дата складення повного тексту – 12.11.2019р.) 
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, 
до відповідача: Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго”, Луганська область, м. Кремінна,
про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 54408,69грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго” про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 54408,69грн.
В обґрунтування позовних вимоги позивач посилався на належне виконання свої зобов`язання за договором №1799/1617-БО-20 постачання природного газу від 27.10.2016р., а саме: відповідачу (споживачу за договором) було поставлено природний газ на загальну суму 2569605,50грн., однак відповідач в порушення пункту 6.1 договору не своєчасно виконав свої зобов`язання в частині внесення оплати за природний газ, внаслідок чого у позивача на підставі умов п. 8.2 договору та положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України виникло право на звернення з вимогою про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 35900,65грн., трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 5128,66грн. та інфляційних за весь час прострочення у розмірі 13379,38грн., що разом складає 54408,69грн.
Рішенням господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 позов Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго” про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 54408,69грн. задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” заборгованість з 3% річних в сумі 5128,66грн. та інфляційні втрати в сумі 13379,38грн., що разом складає 18508,04грн., та витрати зі сплати судового збору в сумі 653,46грн. 
В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“, а відповідач спожив природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, який здійснює свою господарську діяльність у м. Кремінна Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 N 28-р), тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 35900,65грн. є безпідставним з огляду на наявність мораторію, встановленого статтею 2 Закону №85-VIII.
Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 в частині відмови у стягненні пені в сумі 35900,65грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з відповідача пеню в сумі 35900,65грн. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд неправильно застосував приписи статті 2 Закону №85-VIII та дійшов передчасного висновку про те, що позивач є енергопостачальною компанією. Апелянт з посиланням на статтю 1 Закону України “Про електроенергетику“, статті 3, 275 Господарського кодексу України, статтю 27 Закону України “Про ринок природного газу“ зазначає, що він є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами, тобто постачальником природного газу. 
Крім того, апелянт вказує на те, що предмет діяльності компанії визначено статтею 6 Статуту АТ “НАК “Нафтогаз України“, яка не передбачає такого предмету діяльності як енергопостачання, тобто купівля, продаж та/або постачання електричної енергії споживачам або з метою її експорту та/або імпорту, як того вимагає стаття 1 Закону України “Про електроенергетику“.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19; встановлено відповідачу строк до 03.01.2020р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.
21.12.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10233), в якому просить суд залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 залишити без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2019р. вирішено розпочати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 з 25.12.2019р. без повідомлення учасників справи, зважаючи на положення частини 10 статті 270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в зазначеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (надалі - постачальник) та Комунальним підприємством “Креміннатеплокомуненерго” (надалі – споживач) було укладено договір № 1799/1617-БО-20 постачання природного газу (надалі – договір т.1 а.с.14-22), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).
Згідно умов пункт 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на митну територію України) (пункт 1.3 договору).
В пункті 2.1 договору сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 787,075 тис. куб. метрів.
У відповідності до пункту 3.1 договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.
Згідно пункту 3.4 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.
Пунктом 3.5 договору визначено, що споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:
- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі прородного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
При цьому, постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріпленим печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.
Розділом 5 договору визначена ціна природного газу.
Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01.10.2016 року становить 5916,00грн., крім того, податок на додану вартість (20 %) – 1183,20. До сплати за 1000 куб. метрів природного газу з ПДВ – 7099,20 грн.
Згідно з пункту 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу. 
У відповідності до пункту 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до підпункту 6 пункту 7.2 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Розділом 8 договору сторони передбачили особливості відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за ним.
Пунктом 8.1 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
За умовами пункту 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати, згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
В розділі 12 договору сторони зазначили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
В подальшому, між сторонами було укладено додаткові угоди до договору постачання природного газу від 27.10.2016 року №1799/1617-БО-20, а саме:
- додаткову угоду №1 від 28.10.2016 року, якою, виклали п. 5.2 договору в наступній редакції:
“Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01.11.2016 року становить 6819,00 грн., крім того, податок на додану вартість (20 %) – 1363,80грн. 
До сплати за 1000 куб. метрів природного газу з ПДВ – 8182,80 грн.”;
- додаткову угоду №2 від 24.11.2016 року, якою, виклали п. 5.2 договору в наступній редакції:
“Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01.12.2016 року становить 7148,00 грн., крім того, податок на додану вартість (20 %) – 1429,60 грн. 
До сплати за 1000 куб. метрів природного газу з ПДВ – 8577,60 грн.”;
- додаткову угоду №3 від 30.12.2016 року, якою, зокрема, виклали п. 5.2 договору в наступній редакції:
“Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 23.12.2016 року становить 4942,00грн., крім того, податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %.
До сплати за 1000 куб. метрів природного газу з ПДВ – 5930,40грн.”. (т.1 а.с.23-25).
Як зазначав в позовній заяві позивач, на виконання умов договору протягом жовтня 2016 року – березня 2017 року ним було передано, а відповідачем прийнято природний газ на суму 2569605,50грн., що підтверджується доданими до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 194560,68грн., від 30.11.2016р. на суму 672053,36грн., від 28.02.2017р. на суму 1047456,90грн., від 31.03.2017р. на суму 655534,56грн., підписаними представниками сторін (т.1 а.с.32-35). 
Крім того, згідно довідки “Сальдо, Підприємство “Креміннатеплокомуненерго КП””, за період з 01.10.2016р. по 31.05.2018р. дебет та кредит підприємства склали по 2569605,80грн.(т.1 а.с.36).
Однак, як вбачається з довідки “Операції за договором “1799/1617-БО-20” Підприємство “Креміннатеплокомуненерго КП” за період з 01.10.2016року по 31.05.2018року, складеної заступником головного бухгалтера Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (т.1 а.с.37), та виписок по особовому рахунку НАК “Нафтогаз України” (т.1 а.с.38-83), відповідач свої зобов`язання за договором в порушення п. 6.1 договору щодо своєчасного внесення оплати за природний газ виконував неналежним чином, що і стало підставою для звернення 23.10.2019р. Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго” про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 54408,69грн. (т.1 а.с.5-86)
Рішенням господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у даній справі позов задоволено частково, з підстав викладених вище (т.1 а.с.107-116).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19 виключно у межах доводів та вимог апеляційної ПАТ “НАК “Нафтогаз України“, а саме: в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 35900,65грн.
Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України  встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було зазначено вище, пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
В пункті 8.2 договору, сторони, зокрема, передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором постачання природного газу від 27.10.2016 №1799/1617-БО-20, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачеві пеню у сумі 35900,65грн.

Статтею 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“ встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
У статті 1 вказаного Закону визначено, що його метою є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012р. №705 “Про визначення гарантованих постачальників природного газу“ гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
У пункті 5 Статуту позивача (у редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2016р. №1044 зі змінами та доповненнями), встановлено, що метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.
Підпунктами 2,4,18 пункту 6 Статуту позивача встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, (метану) вугільних родовищ; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; здійснення газифікації для забезпечення споживачів, зокрема, побутових споживачів, газом.
Законом України "Про енергозбереження" встановлено, що "енергозбереження" – це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії – це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є АТ “НАК “Нафтогаз України“, в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019р. у справі №913/66/18 та у постановах Верховного Суду від 25.10.2018р. у справі №905/2949/17 та від 10.05.2018р. у справі №905/3272/16.
Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ “НАК “Нафтогаз України“ є енергопостачальною компанією та на спірні правовідносини розповсюджується мораторій на нарахування та стягнення пені за несвоєчасну оплату спожитих енергетичних ресурсів, встановлений частиною 2 статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 13 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до пункту 1.2 договору постачання природного газу від 27.10.2016р. №1799/1617-БО-20 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача – Комунального підприємства “Креміннатеплокомуненерго” є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. 
Комунальне підприємство “Креміннатеплокомуненерго” здійснює свою господарську діяльність у м. Кремінна Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р. (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019р. №28-р).
Таким чином, враховуючи, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, судова колегія вважає, що на спірні правовідносини поширюється положення частини 2 статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“, у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягнення пені є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18, в якій Суд зазначив про передчасність висновку судів попередніх інстанцій стосовно того, що ПАТ “НАК “Нафтогаз України“ є енергопостачальною організацією, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці посилання є безпідставними, з огляду на таке.
Згідно із частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України  суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Відповідно до частини 2 статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019р. у справі №913/66/18 дійшов висновку, що ПАТ “НАК “Нафтогаз України“ є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси“.
При цьому слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019р. у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ “НАК “Нафтогаз України“ не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 12.11.2019р. у справі №913/584/19з залишити без змін.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2020р.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза