ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/712/20 Справа № 175/700/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Дніпрі рада про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею. 
Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що з 2011 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, який у 2018 році був розірваний за рішенням суду. У шлюбі народився син - ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу мешкає з відповідачкою. Наразі відповідачка у добровільному порядку не дає можливості спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме, зобов`язано ОСОБА_1 усунути  ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено наступні способи участі  ОСОБА_2  у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином: кожної середи з 17 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв.; кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; протягом 3-х днів у період осінніх, зимових та весняних канікул; протягом 10 днів у період літніх канікул;  необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, за допомогою соціальних мереж, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з сином, то такі дні син проводить з батьком; у період хвороби безперешкодне відвідування неповнолітнього сина у разі перебування його в медичному закладі. В день побачення батька з сином,  ОСОБА_2  має право забирати неповнолітнього сина з дитячого садка/дому/школи особисто.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, суд першої інстанції врахувавши місце та час спілкування батька з дитиною, вік дитини, взаємовідносини батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема той факт, що відповідачка не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог, суд визначив спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином, у порядку, який буде максимально сприятливий для дитини та жодним чином не порушить права та інтереси ОСОБА_1 , зобов`язавши останню усунути перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні позивача з дитиною у визначений судом спосіб та порядок для можливості забезпечення дитини батьківською увагою. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що вона жодним чином не перешкоджає позивачу спілкуватися із сином та штучно не створює такі обставини, через які він не може зустрічатися з сином. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та рівності прав батьків у вихованні дитини.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2011 року перебували у шлюбі, який у 2018 році був розірваний за рішенням суду. У шлюбі народився син - ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу мешкає з відповідачкою. 
Встановлено, що між сторонами існують непорозуміння щодо спілкування батька із сином ОСОБА_3 ..
Так, відповідно до ч.ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 6, 27 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року витребуваний від органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпрі ради письмовий висновок щодо доцільного графіку побачень позивача із сином.
18 грудня 2019 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов Висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 батькові ОСОБА_2 .. 
Врахувавши місце та час спілкування батька з дитиною, вік дитини, взаємовідносини батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема той факт, що відповідачка не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином, у порядку, який буде максимально сприятливий для дитини та жодним чином не порушить права та інтереси ОСОБА_1 , зобов`язавши останню усунути перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні позивача з дитиною у визначений судом спосіб та порядок для можливості забезпечення дитини батьківською увагою.
Також колегія суддів не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в частині того, що зустрічі батька і сина повинні відбуватись за участю матері сина тобто ОСОБА_1 , оскільки спосіб участі, який визначений судом не може забезпечити у повній мірі участь матері дитини у спілкуванні, дитини з батьком, а також враховуючи вік дитини, характеристики її батьків та їх ставлення до дитини, участь матері у вказаних вище зустрічах не є обов`язковою. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що нею жодним чином не перешкоджає позивачу спілкуватися із сином та штучно не створює такі обставини, через які він не може зустрічатися з сином, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, так як у відзиві на позовну заяву чітко простежується незгода відповідачки у спілкуванні батька з дитиною у ті дні, які він просив у своїй позовній заяві, тоді як відповідно до чинного законодавства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко