ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/5430/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Студенця В.І., Малашенкової Т.М.
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача (АТ «Одесагаз») -   не з`явився  
відповідача (ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») -  Деркач Т.Г. (адвокат, довіреність №29/19 від 06.06.2019)
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу   Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 року та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 
за первісним позовом Акціонерного товариства «Одесагаз»
до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
про стягнення 5      751 034,77 грн., та
за зустрічним позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
до Акціонерного товариства «Одесагаз»
про визнання недійсним пункту 3.2.1. договору іпотеки,

У зв`язку з відпусткою судді Колос І.Б. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.12.2019, який наявний в матеріалах справи. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ 

Стислий виклад позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Одесагаз», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «Одесагаз» (далі - АТ «Одесагаз», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі -      ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», відповідач) про стягнення      6 782 741,91 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов пункту 3.2.1. договору іпотеки від 29.08.2015 (далі - договір іпотеки).

2. Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача      5      751 034,77 грн, як різницю між сумою вартості предмету іпотеки та сумою заборгованості на підставі пункту 3.2.1. договору іпотеки.               
               
3. Водночас, ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до АТ «Одесагаз» про визнання недійсним пункту 3.2.1. договору іпотеки, посилаючись на невідповідність даної умови договору вимогам Закону України «Про іпотеку».
Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 у справі №910/5430/17 (суддя Чебикіна С.О.) первісний позов задоволено повністю, стягнуто з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на користь АТ «Одесагаз» 5      751      034,77      грн. основного боргу, в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 у справі №910/5430/17 (колегія суддів у складі: Мальченко А.О., Жук Г.А., Дикунська С.Я.) рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на користь АТ «Одесагаз» 5   100   829,16      грн. основного боргу, в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Стислий виклад вимог касаційних скарг

6. ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі просить суд ухвалені у справі рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову АТ «Одесагаз» відмовити повністю, зустрічний позов ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» задовольнити.   
 
Аргументи учасників справи 

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. У касаційній скарзі ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» наголошує на тому, що пункт 3.2.1 договору іпотеки суперечить статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки передбачає обов`язок іпотекодержателя повернути іпотекодавцю усю різницю між сумою вартості предмета іпотеки та сумою вимог іпотекодержателя у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. 
8. Суди попередніх інстанцій припустились помилки при тлумаченні частини третьої статті 18 Закону України «Про іпотеку» та статті 627 ЦК України. 
9. Оскільки питання законності первісного позову є похідним від зустрічного, то у разі визнання пункту 3.2.1 договору іпотеки недійсним, в задоволенні первісного позову слід відмовити.
Аргументи інших учасників справи 
10. Відзиву на касаційну скаргу не надходило. 

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій 
11. 29.08.2015 між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (іпотекодержатель) та АТ «Одесагаз» (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 530. 
12. Відповідно до пункту 1.1 договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору № 06/10-1992 від 20.12.2010 про закупівлю природного газу за державні кошти (з додатковими угодами), надалі - договір купівлі-продажу, за умовами якого іпотекодержатель постачає газ, а іпотекодавець зобов`язується сплатити заборгованість за поставлений газ на умовах, визначених договором купівлі-продажу.
13. Згідно з пунктом      1.2 договору іпотеки з урахуванням договору від 02.09.2015 про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний у строки, визначені договором купівлі-продажу, сплатити іпотекодержателю заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 28      248      892,93 грн., штрафних санкцій та зборів у розмірі 7      925      521,53 грн., що складає у цілому суму заборгованості у розмірі 36      174      414,46 грн., відповідно до умов договору купівлі-продажу, яка утворилась станом на 26.08.2015, а також суму заборгованості, яка буде підтверджена актами звірки взаємних розрахунків між іпотекодавцем та іпотекодержателем станом на дату звернення стягнення на предмет іпотеки або його частину. 
14. Пунктом 1.3 договору іпотеки визначено, що предметом іпотеки за цим договором є квартири (50 штук) всі разом або у певній кількості (предмет іпотеки) у житловому будинку за адресою: Україна, Полтавська обл., м.      Комсомольськ, вул. Молодіжна, буд.      1.
15. У відповідності до висновку про ринкову вартість предмету іпотеки, складеного ПП «Аргумент», загальна ринкова вартість предмету іпотеки становить 34      922      782,00 грн., яка складається з ринкової вартості кожної квартири в складі предмета іпотеки. За домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору вартість предмету іпотеки складає 34      922      782,00 грн. На строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) іпотекодавця (пункти 1.4, 1.5 договору іпотеки (з урахуванням договору про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 02.09.2015)).
16. Іпотекодержатель має право у випадку повного або часткового невиконання іпотекодавцем зобов`язань за договором купівлі-продажу звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу. Порядок такого способу визначається розділом 5 цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов договору купівлі-продажу або умов цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або договором купівлі-продажу та/або законодавством України. У цьому випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у зв`язку з яким іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки. В цій вимозі визначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання/виправлення порушеного зобов`язання у не менш як 30-ти денний строк від дня направлення вимоги на адресу іпотекодавця, вказану в цьому договорі та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки уразі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель з наступного після закінчення зазначеного терміну дня набуває право власності на предмет іпотеки. Вказана вимога не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права на звернення стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язань, якщо зобов`язання за договором купівлі-продажу щодо повного або часткового повернення суми заборгованості не виконані іпотекодавцем (пункти 3.1.2, 5.1, 5.2 договору іпотеки).
17. Вартість предмета іпотеки, на який здійснюється стягнення, у вигляді задоволення вимог іпотекодержателя, встановлена у пункті 1.4 цього договору та визначатиметься на момент звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення експертної оцінки СОД (пункт 5.5.1 договору іпотеки).
18. Згідно з пунктом 3.2.1 договору іпотеки у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний повернути іпотекодавцю різницю між сумою вартості предмету іпотеки та сумою вимог іпотекодержателя, з урахуванням заборгованості зі сплати комунальних послуг та інших витрат щодо предмету іпотеки,      податку, тощо.
19. Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.01.2020.
20. Посилаючись на невиконання ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» умов пункту 3.2.1. договору іпотеки, АТ «Одесагаз» звернулося з даним позовом до суду про стягнення з відповідача      5 751 034,77 грн, що становить різницю між сумою вартості предмету іпотеки та сумою заборгованості.
21. Судами встановлено, що забезпечена договором іпотеки сума заборгованості АТ «Одесагаз»  за договором купівлі-продажу № 06/10-1992 від 20.12.2010 у загальному розмірі 36      174      414,46 грн.,  підтверджується судовими рішеннями та матеріалами виконавчих проваджень, а саме:
-   рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2012 у справі №5017/2643/2012 за позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до АТ «Одесагаз» про стягнення 111      029      341,03 грн., а також за зустрічним позовом АТ «Одесагаз» до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили. На підставі вказаного рішення первісний позов ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» задоволений частково та на його користь стягнуто з АТ «Одесагаз» 32      163      892,93 грн. основного боргу, 1      938      473,77 грн. 3% річних, 3      731      380,04      грн.      інфляційних втрат, 700      000,00 грн.      пені та 24      929,81 грн. судового збору за неналежне виконання АТ «Одесагаз» умов договору купівлі-продажу № 06/10-1992 від 20.12.2010;
-  рішенням Господарського суду Одеської області від 10.06.2014 у справі №916/1146/14 за позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до АТ «Одесагаз» про стягнення 1      501      667,83 грн., яке набрало законної сили, за яким стягнуто з АТ «Одесагаз»      на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 3% річних в сумі 1      276      520,58 грн., інфляційні нарахування в сумі 224      202,86 грн., судовий збір в сумі 30      014,47 грн. в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010.
-    Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на виконання рішення суду у справі №916/1146/14 щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції за порушення грошових зобов`язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010, було стягнуто з позивача за первісним позовом      на рахунок ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (відповідача за первісним позовом) грошові кошти у розмірі 499 030,77 грн.
22. Вищевказані обставини також були встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/6716/17 від 22.06.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 та постановою Верховного суду від 17.04.2018.
23. Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем договору поставки природного газу та обставини      неналежного виконання його умов ПАТ «Одесагаз», у зв`язку з чим в судовому порядку присуджено до стягнення з останнього на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 32      163      892,93 грн. основного боргу, 1      938      473,77 грн. 3% річних, 3      731      380,04 грн. інфляційних втрат, 700      000,00 грн. пені (рішення      №      5017/2643/2012 від 22.10.2012) та 3% річних в сумі 1      276      520,58 грн., інфляційних нарахувань в сумі 224      202,86 грн. (рішення від 10.06.2014 №      916/1146/14), а також державною виконавчою службою на виконання рішення суду у справі №916/1146/14 стягнуто з позивача на користь відповідача      499      030,77      грн.
24. Згідно з інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач за первісним позовом зареєстрував право власності на предмет іпотеки (50 квартир) в період з 14.01.2016 по 21.01.2016.
25. Отже, як встановлено судом першої інстанції, забезпечена договором іпотеки заборгованість позивача за первісним позовом за договором №06/10-1992 від 20.12.2010 була погашена за рахунок предмета іпотеки. 
26. Як було зазначено вище, у пункті 1.2. договору іпотеки в редакції договору про внесення змін та доповнень від 02.09.2015 сторонами чітко було зафіксовано, що загальна сума вимог ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до АТ «Одесагаз» за договором      № 06/10-1992 від 20.12.2010 станом на 29.08.2015      складає 36      174      414,46 грн.
27. При цьому, згідно з платіжним дорученням №18803 від 31.08.2015 позивачем було перераховано відповідачеві 1      251      632,46 грн. заборгованості за договором      № 06/10-1992 від 20.12.2010.
28. Крім того, 09.09.2015 ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області за наказом №916/1146/14 стягнула з позивача на користь відповідача ще 138      644,39 грн., що підтверджується листом ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 23.09.2015 вих.      №09.1-13988/В-3.
29. Отже, сума вимог іпотекодержателя (відповідача за первісним позовом) станом на момент набуття ним права власності на предмет іпотеки (січень 2016 року) становить 34      285      103,84 грн. (36 174      414,46 грн. (розмір погодженої сторонами заборгованості станом на 29.08.2015) - 1      251      632,46 грн. (сплата 31.08.2015)      -      499      033,77 грн. (стягнутих державною виконавчою службою 15.09.2015 року на виконання рішення суду у справі № 916/1146/14) - 138      644,39 грн. (стягнутих ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області за наказом №916/1146/14 09.09.2015), що сторонами не заперечується.
30. Враховуючи звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Агентство Незалежної Оцінки «Ваш Експерт» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 430/15, виданий ФДМУ 25.05.2015) від 24.05.2016, згідно з яким ринкова вартість 50-ти квартир станом на 13, 14, 20 січня 2016 року, що      знаходяться за адресою: Полтавська область, м.      Комсомольськ, вул. Молодіжна, буд. 1, становить 40      174      786,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що різниця між сумою вартості предмету іпотеки на момент звернення стягнення (40      174      786,00 грн) та сумою вимог іпотекодержателя (34 285 103,84 грн) складає 5      889      682,20 грн, які відповідач за первісним позовом у відповідності до умов пункту 3.2.1. договору іпотеки зобов`язаний був повернути позивачеві за первісним позовом.
31. Водночас, судом апеляційної інстанції було призначено у справі №910/5430/17 судову будівельно-технічну експертизу для визначення ринкової вартості майна, переданого в іпотеку станом на дату реєстрації права власності. 
32. За наслідками проведення судової експертизи згідно з висновком №29191/16135-16183 від 30.07.2019, експертами встановлено, що ринкова вартість 50-ти квартир, що знаходяться за адресою: Полтавська обл., м. Комсомольськ, вул. Молодіжна, 1, станом на дату реєстрації права власності (13, 14, 20 січня 2016 року) складає 39      385      933,00      грн. без урахування ПДВ. 
33. На підставі зазначеного висновку судової експертизи  апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що різниця між сумою вартості предмету іпотеки на момент звернення стягнення (39      385      933,00      грн.) та сумою вимог іпотекодержателя (34 285 103,84 грн.) складає 5      100      829,16 грн., які відповідач за первісним позовом у відповідності до умов пункту 3.2.1. договору іпотеки зобов`язаний був повернути позивачеві за первісним позовом, у зв`язку з чим первісний позов необхідно задовольнити частково. У задоволенні первісного позову в частині стягнення з відповідача 650      205,61      грн (5      751 034,77 грн. - 5      100      829,16      грн.) має бути відмовлено.
34. Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про правомірність відмови суду першої інстанції у задоволенні зустрічного позову ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до АТ «Одесагаз» про      визнання недійсним пункту 3.2.1. договору іпотеки, з огляду на положення статті 18 закону України «про іпотеку».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА 

Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 

35. Частина третя статті 18 
Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

36. Частина третя статті 37
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Цивільний кодекс України

37. Частина перша статті 203 
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

38. Стаття 204 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

39. Частина перша статті 215 
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

40. Частина перша статті  627 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський процесуальний кодекс України 

41. Частина перша статті 300
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

42. Частина друга статті 300
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Пункт 1 частини першої статті 308
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

44. Стаття 309
1. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій
45. Касаційний господарський суд відповідно до припису статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи. 
46. Основними доводами касаційної скарги є посилання відповідача на недійсність пункту 3.2.1 договору іпотеки та на помилкове  тлумачення судами попередніх інстанцій  частини третьої статті 18 Закону України «Про іпотеку». 
47. Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права, касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
48. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
49. У відповідності до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
50. Підставою недійсності правочину у відповідності до частини першої статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
51. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
52. Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу для визнання недійсним пункту 3.2.1. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності; у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
53. Згідно з частиною першої статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
54. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
55. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
56. Приписи статті 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
57. Водночас, за приписами частини третьої статті 18 Закону України «Про іпотеку» сторони в іпотечному договорі можуть самостійно визначати, зокрема, положення з приводу      визначення вартості предмета іпотеки, визначення      способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
58. З огляду на викладене, внесення сторонами в договір іпотеки оспорюваного пункту 3.2.1, в якому сторонами було погоджено, що      у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний повернути іпотекодавцю різницю між сумою вартості предмету іпотеки та сумою вимог іпотекодержателя відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», яким не заборонено сторонам самостійно визначати положення з приводу способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
59. Отже, доводи касаційної скарги є необґрунтованими та суперечать встановленим статтею 3 ЦК України принципам свободи договору. 
60. В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому обов`язок доведення наявності обставин, які входять до предмету доказування у справі та з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
61. За таких обставин касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що всупереч наведених вище правових норм, позивачем за зустрічним позовом не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, не доведено наявності правових підстав для визнання недійсним пункту  3.2.1.      договору іпотеки, а тому вказана вимога є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
62. Таким чином, підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог немає. 
63. Разом з цим, касаційний суд відзначає, що частково задовольняючи первісні позовні вимоги, апеляційний господарський  суд врахував суму вимог іпотекодержателя (34 285 103,84 грн.) та вартість предмету іпотеки на момент звернення стягнення (39      385      933,00      грн.), яку визначено на підставі висновку судової експертизи №29191/16135-16183 від 30.07.2019, та з урахуванням умов пункту 3.2.1. договору іпотеки вірно визначив різницю між сумою вартості предмету іпотеки на момент звернення стягнення та сумою вимог іпотекодержателя, яка складає 5      100      829,16 грн. 
64. Отже, за відсутності встановлених судами попередніх інстанцій підстав для задоволення вимог позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту  3.2.1.      договору іпотеки, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення первісних позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

65. У касаційній скарзі відсутні аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права апеляційним господарським судом.

66. Відповідно до положень ГПК України не встановлено підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови.

Судові витрати

67. Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладаються на ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», оскільки Касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін постанову апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019  у справі №910/5430/17 залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»   - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       І. М. Бенедисюк

Суддя                                                                                                       В.І. Студенець

Суддя                                                                                                  Т.М. Малашенкова