Номер провадження: 22-ц/813/1209/20 
Номер справи місцевого суду: 521/21661/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, за участю заінтересованої особи: Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, за участю заінтересованої особи: Головного Управління Державної міграційної служби України, в якій просить суд встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у томі числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась у смт. Фрунзівка, Фрунзівського району Одеської області, у сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які після припинення СРСР не здійснили обмін своїх паспортних документів, в зв`язку з чим заявниця також не була документована паспортом громадянина України. 05 вересня 2017 року заявниця звернулася до Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України. Висновком за результатами проведення процедури встановлення особи громадянки ОСОБА_1 , складеним Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області затвердженим начальником Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області у оформленні паспорта громадянина України ОСОБА_1 - відмовлено, так як вона не є громадянкою України. Оскільки відповідно до п.35 Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою кабінету Міністрів країни № 302 від 25.03.2015 року, заявник для оформлення паспорту подає оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України), а батьки заявниці померли, тому документування заявниці у адміністративному порядку не вбачається за можливе, що є підставою для звернення до суду з вказаною заявою. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року заяву задоволено. Встановлено юридичний факт постійного проживання її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у повнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у томі числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким заяву задишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що заявник не зверталась до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набутття чи встановлення належності до громадянства України, не надала до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявник не використав усі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , батьки: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Свідоцтво про народження ОСОБА_1 видано 01 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. 
З довідки директора Онилівської ЗОШ № 27 І-ІІ ступенів №12 від 14.03.2016р. вбачається, що ОСОБА_1 , 1998 року народження, дійсно навчалась в Онилівській ЗОШ № 27 І-ІІ по 11 червня 2013 року.
З довідки за №211 від 06.10.2017р. виданої Онилівською сільською радою Захарівського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) була дійсно зареєстрована та проживала на території сільської ради с. Жигайлове, Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області з 20.01.1983 року по 17.09.85 року (вибула МССР, Новокалешти). З 1987 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 проживала не зареєстрована за адресою: с. Жигайлове, Захарівського району Одеської області. 
З довідки за № 210 від 06.10.2017 року виданої Онилівською сільською радою Захарівського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був дійсно зареєстрований та проживав на території сільської ради с. Жигайлове Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області з 28 серпня 1980 року по 17 вересня 1985 року (вибув МССР, Новокалешти). З 1987 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) проживав не зареєстровано за адресою: с. Жигайлове, Захарівського району Одеської області.
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть серія НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №107. 
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_3 , виданим Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №187. 
ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного відділу ДМС України в Одеській області з заявою про видачу їй паспорта громадянина України після досягнення 18-ти річного віку.
Висновком за результатами проведення процедури встановлення особи від 10.10.2017р. було встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом з батьками в селищі Жигайлово Фрунзівського району Одеської області з часу народження, навчалася у в Онилівській ЗОШ № 27 І-ІІ по 11 червня 2013 року, 05 вересня 2017 року надійшла відповідь на запит проте, що згідно обліків відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться. 
У оформленні паспорта громадянина України ОСОБА_1 відмовлено, так як вона не є громадянкою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство», у діючий редакції, особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України є громадянином України. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про громадянство» (у реакції на момент народження заявниці (17.10.1998 року)) дитини батьки якої на момент її народження перебували в громадянстві України, є громадянином України незалежно від того чи народилася вона на території України чи за її межами. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про громадянство» (у редакції, яка діяла на момент народження заявника (17.10.1998 року)) при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України, якщо вона народилася на території України.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, які проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав. 
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підстав і Конституції України гарантується.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Проаналізувавши вищенаведені документи, суд першої інстанції пришов до вірного висновку, що в судовому засіданні доведено та підтверджено достатніми доказами, що батько заявниці ОСОБА_2 на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року проживав на території України без реєстрації і не був громадянином іншої держави. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Крім того судова колегія звертає увагу на наступне.
В доводах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось як незаконне, тому що заява про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України є передчасною, а сама заявниця не використала всі позасудові (адміністративні) засоби врегулювання спірних правовідносин.
Однак апеляційний суд звертає увагу, що у прохальній частині заяви, поданій до суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повнолітньому віці на території України станом на 1991 рік. Вказане судове рішення в подальшому стане однією із підстав для звернення ОСОБА_1 до компетентних державних органів для отримання громадянства України. 
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А. І. Дрішлюк

                                                               П.М. Черевко