ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року	Львів	Справа № 260/1573/19 пров. № А/857/626/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Судової-Хомюк Н.М., Гуляка В.В., 
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (головуючий суддя Іванчулинець Д.В., м. Ужгород) по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про накладення штрафу від 28.10.2019 у виконавчому провадженні № 58574644.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове, яким апеляційну скаргу задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 5 цього Закону 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Апелянт зазначає, що з врахуванням зазначених норм, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Встановлення таких обставин, як: 1) невиконання судового рішення; 2) наявність поважних причин такого невиконання, слід здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області перед винесенням спірної постанови від 28.10.2019 про накладення штрафу не було здійснено належної перевірки стану фактичного виконання боржником судового рішення у виконавчому провадженні №58574644 станом на 28.10.2019 та не з`ясовано причини (поважність) невиконання рішення суду боржником.
Також головним державним виконавцем безпідставно не враховано повідомлення ГУ ПФ України у Закарпатській області №3765/08 від 21.03.2019, яким відповідача було повідомлено, що із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 21.02.2018 №103  «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», 10 квітня 2018 р. здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області № 703002751 від 20.03.2018. Виплата пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 проводиться відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови № 103. Нарахована ОСОБА_1 сума пенсії в розмірі 56 969,04 грн. за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103. Загальна сума відкладеної виплати становить 56 969,04 грн. За період з 01.01.2019 по 30.04.2019 виплачено 3560,58 грн. Залишок відкладеної суми, станом на 01.04.2019 становить 53408,46 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на:
виплату пенсій, передбачених цим Законом;
надання соціальних послуг, передбачених цим Законом;
фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду;
оплату послуг з виплати та доставки пенсій;
формування резерву коштів Пенсійного фонду.
Водночас, частина 2 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняє використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
Апелянт зазначає, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.
У зв`язку з наведеним, головне управління у листі від 21.03.2018 №3765/08 доводило до відома відповідача, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
Стосовно виплати пенсії, нарахованої за попередній період, то головне управління зазначало, що її виплата проводиться у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103, яка передбачає, що суми перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року, та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Отже, вказана постанова Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 фактично запровадила поетапний порядок виплати перерахованих за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій колишнім військовослужбовцям, при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
З вищенаведеного випливає, що на час винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору, рішення суду щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії було виконано головним управлінням та частково здійснено доплату. Частково невиконаною залишилась частина щодо виплати донарахованої пенсії за період з січня 2016 по грудень 2017, у зв`язку з тим, що така виплата врегульована постановою КМУ №103.
Виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат головне управління не має.
Апелянт вважає, що вимога про перерахунок пенсії головним управлінням виконана в повному обсязі, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
У поданому відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2019 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Досяк М. Б. про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2019 р. ВП № 58574644 з примусового виконання виконавчого листа № 807/580/18, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 06.03.2019 p., щодо зобов`язання головного управління здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 , за період із 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. як пенсіонеру ОВС згідно із Законом України від 23.12.2015 p. № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».
Листом від 21.03.2019 № 3765/08 позивач повідомив відповідача, що із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», 10 квітня 2018 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області № 703002751 від 20.03.2018. Виплата пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 проводиться відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови № 103, що регламентує наступне: сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету.
30 жовтня 2019 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов лист відповідача № 2189/5 від 28.10.2019 щодо направлення постанови про накладення штрафу, якою зобов`язано позивача виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 807/580/18 в повному обсязі та здійснити з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної Поліції».
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували поважність причин, які унеможливлюють або значно ускладнюють виконання рішення боржником, позивачем не надано, позивач не звертався до суду із заявою про відстрочення або розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Суд першої інстанції вважав, що відсутність бюджетних коштів у боржника, який є державним органом, не є підставою для невиконання судового рішення, а тому з врахуванням того, що рішення суду позивачем було не виконано у строк наданий державним виконавцем без поважних причин, то суд вважав, що є правові підстави для накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону №1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону №1404-VIII).
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Відповідачем в даній спірній ситуації виконано рішення суду в частині зобов`язання провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та частково проведено виплату із суми перерахунку. Причиною невиконання рішення суду першої інстанції в частині виплати грошових коштів стала відсутність відповідного фінансового забезпечення з огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано порядок виплати коштів за період з 01.01.2016 і в подальшому.
Пунктом 3 означеної Постанови Кабінету Міністрів України № 103 ухвалено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. 
Тобто ця постанова Кабінету Міністрів України № 103 визначає порядок виплати перерахований пенсій, який, зокрема, передбачає здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, не змінюючи при цьому регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції.
Отже вказана постанова Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 фактично запровадила поетапний порядок виплати перерахованих за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій колишнім військовослужбовцям, при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.
При цьому, даною постановою не змінюється регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій, а лише визначено порядок виплати перерахованих виплат.
В силу статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Тож саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень.
В свою чергу Кабінетом Міністрів України виходячи із фінансово - економічних можливостей прийнято постанову від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою врегульовано порядок виплати коштів за період з 01.01.2016 і в подальшому, запровадивши поетапний порядок виплати перерахованих пенсій вищевказаним особам.
Дана постанова на момент винесення оспорюваного рішення була чинною, а тому мала бути врахованою органами Пенсійного фонду.
В даному випадку,позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №103, на виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у 2018 році не виділялись. Тож у контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані означені кошти без поважних причин.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про накладення штрафу від 28.10.2019 у виконавчому провадженні № 58574644 необхідно скасувати, а позовні вимоги задовольнити.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити, скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі № 260/1573/19.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про накладення штрафу від 28.10.2019 у виконавчому провадженні № 58574644.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повне судове рішення складено 03.02.2020