УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3429/19 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 3 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/3429/19 позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Господарчук Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила скасувати рішення державного реєстратора КП Центр державної реєстрації Господарчук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48960495 (час винесення о 10:32:31 год.), яким зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1595 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1822082500:02:001:1679, за фізичною особою ОСОБА_2 ;
скасувати рішення державного реєстратора КП Центр державної реєстрації Господарчук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47958694 (час винесення о 09:46:47 год.), яким було здійснено перереєстрацію права власності на фізичну особу ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 296,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;
20 грудня 2019 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просила вжити заходів забезпечення позову, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі вчиняти дії по вторгнення в будинок і земельну ділянку, вселяти інших осіб до вказаного будинку, проникати та входити до вказаного будинку і земельної ділянки, укладати договори щодо найму (оренди) будинку та/або земельної ділянки, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій;

-заборонити ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володінні та користуванні нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 23.07.2019 року було зареєстровано за собою право власності на спірне майно – будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Наведене стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду першої інстанції від 20 грудня 2019 року було частково задоволено її клопотання про забезпечення позову – накладено арешт на вказане нерухоме майно. Разом з тим, заявник вважає, що вказаних заходів забезпечення є недостатньо, оскільки ОСОБА_2 до вирішення даного спору намагається у різні способи виселити її та її дитину із будинку, а саме вчиняє дії щодо відключення домоволодіння від постачання електричної енергії та надання послуг з його пультової охорони.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Кудіна М.С. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі. ОСОБА_1 додатково пояснила, що постійно проживає з дитиною у спірному будинку. Після смерті матері вона звернулась в установлений законом строк до нотаріуса із завою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину на даний час не отримала. Вважає, що ОСОБА_2 незаконно набув право власності на спірний будинок та намагається її з дитиною виселити, звертається до відповідних служб із заявами про відключення будинку від електропостачання та зняття з охорони, погрожує її розправою, у зв`язку з чим вона змушена також звертатись до правоохоронних органів.
ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Пояснив, що він набув право власності на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі договорів відступлення права вимоги та в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказав, що він не може навіть оглянути будинок, зайти всередину, оскільки ОСОБА_1 його не допускає. Зазначив, що має право володіти, користуватись та розпоряджатись будинком та земельною ділянкою, які йому належать на праві власності. Також пояснив, що має у власності інше житло.
Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, пояснив, що також проживає у спірному будинку, який будував із покійною матір`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_4 упродовж багатьох років.
Інший учасник справи до суду апеляційної інстанції не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України). 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Із виділених матеріалів, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Господарчук Ірини Володимирівни, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію.
Предметом вказаного позову є скасування рішень державного реєстратора Господарчук І.В. на підставі яких відповідач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1595 га та житловий будинок загальною площею 296,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому будинку також зареєстрований брат ОСОБА_1 ОСОБА_6 (а.с.40).
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно з п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 20 грудня 2019 року на спірне майно було накладено арешт, а тому суд не вбачав реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у зв`язку з чим дійшов висновку про неспівмірність та невідповідність виду забезпечення позову.
Проте повністю погодитись з таким рішенням суду не можна з огляду на таке. 
Заявник звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначила, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє незаконні дії по заволодінню спірним майном, зокрема, намагається проникнути в будинок з третіми особами та вселитися в будинок, звернувся до пультової охорони з вимогою припинити надання послуг, переоформивши на себе особовий рахунок по електропостачанню, подав заяву про відключення будинку від системи електропостачання, що призвело до залишення її з дитиною без світла та тепла в опалювальний сезон.
Зазначені обставини повністю підтверджуються матеріалами справи (а.с.28,29,38,39,41) та по суті не заперечуються відповідачем ОСОБА_2 який також вважає, що його права, як власника майна, порушені.
Водночас, доводи відповідача про порушення його прав як власника спірної нерухомості, зокрема щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю, не можуть бути враховані, оскільки предметом спору є саме оскарження рішень про набуття ним права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Натомість невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду щодо можливої реалізації права власності (володіння, користування та розпорядження) спірним майном позивачем ОСОБА_1 .
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття заходів забезпечення позову без наміру власника вчинення певних дій жодним чином не впливає на права і законні інтереси власника такого майна.
Разом з тим матеріали справи містять достатньо доказів про наміри відповідача володіти, користуватись та розпоряджатися спірним нерухомим майном до вирішення справи по суті позовних вимог.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову в частині  заборони ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі вчиняти дії по вторгнення в будинок і земельну ділянку, вселяти інших осіб до вказаного будинку, проникати та входити до вказаного будинку і земельної ділянки, укладати договори щодо найму (оренди) будинку та/або земельної ділянки, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.
Разом з тим вимога щодо заборони ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володінні та користуванні нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є неконкретною та задоволенню не підлягає.
За наведених обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
Заяву задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_2 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі вчиняти дії по вторгнення в будинок і земельну ділянку, вселяти інших осіб до вказаного будинку, проникати та входити до вказаного будинку і земельної ділянки, укладати договори щодо найму (оренди) будинку та/або земельної ділянки, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.
В решті вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21.02.2020.

Головуючий                         Судді