ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  Провадження № 22-ц/803/2646/20 Справа № 210/4342/18 	  	 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючого – судді:               Барильської А.П.
суддів:                                       Бондар Я.М., Зубакової В.П. 
секретар судового засідання:    Голуб О.О.
сторони
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо – збагачувальний комбінат»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо – збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Хлистуненко О.В. та повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АМКР»), Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо – збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з квітня 1992 року по березень 1993 року позивач працював підземним гірничим робітником та підземним машиністом бурової установки на шахті РУ імені Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг. 
В період з травня 1996 року по травень 2004 року позивач працював на посаді підземного машиніста бурової установки на шахтах «Більшовик» та «Октябрьска» Об`єднання «Кривбасруда», яке  було реорганізоване у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 
З травня 2014 року по 13 липня 2017 року позивач працював підземним машиністом бурової установки на шахті імені Орджонікідзе ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». При загальному стажі роботи в 25 років,позивач працював на підприємстві відповідачів в особливо шкідливих та небезпечних умовах понад 21 рік. 
В результаті того, що відповідачі не забезпечили безпечних умов праці у позивача настали негативні наслідки у вигляді погіршення здоров`я.
Крім того, перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та працюючи машиністом бурової установки на шахті імені Орджонікідзе 21 травня 2006 року при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму лівого вуха. 
Висновком МСЕК від 26 липня 2018 року позивачу первинно встановлено  50% втрати професійної працездатності, з яких: 35% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ, 5% по трудовому каліцтву,  третя групу інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 09 квітня 2019 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 25% по ХОЗЛ, 35% по радикулопатії, 5% по трудовому каліцтву, третя группа інвалідності. 
У зв`язку з зазначеним, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття, та необхідне своєчасне лікування. 
Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь, з кожного окремо, по 150 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Крім того, з відповідача ПрАТ «Центрально-гірничозбагачувальний комбінат» на користь позивача також просив суд стягнути 100 000 грн. в відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виробничої травми.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь ОСОБА_1 , 20 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , 30 000 гривень відшкодування морально шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 55 000 гривень відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат`на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь ОСОБА_1 є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц. 
В апеляційній скарзі відповідач з ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що після звільнення позивача з їхнього підприємства, він продовжував роботу у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві.
Також суд першої інстанції не звернув увагу, що доказів того, що позивач почав хворіти на професійні захворювання під час роботи на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» не надано.
Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду і ухвалення нового рішення про зменшення суми відшкодування моральної шкоди до 35 000 гривень, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
На думку ПрАТ «ЦГЗК», суд першої інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду, на думку якого, оцінка моральної шкоди покладається на того, хто повинен провести дослідження судової практики для того, щоб спробувати оцінити, порівнюючи свою справу з подібними справами про відшкодування шкоди.
Вважає, що суд першої інстанції під час вирішення питання щодо розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди не врахував, що позивачу відповідно до довідки МСЕК від 09 квітня 2019 року встановлено 65% втрати професійної працездатності, що може бути зменшений за наслідками повторного огляду, який відбудеться 01 березня 2022 року.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Вважає, що судом не враховано, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням  моральних страждань позивачу.
Апелянт звертає увагу на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ім. Кірова РУ ім Кірова, на якому працював позивач в період часу з 1992 року по 1993 року.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції надав більше переваги доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача. 
На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відзиви на апеляційні скарги не подані. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Ратушну О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, заперечувала проти апеляційної скарги представника позивача, стосовно  апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» покладалась на розсуд суду, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ботвінка О.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, заперечував проти апеляційної скарги представника позивача, стосовно  апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» покладався на розсуд суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 13 квітня 1992 року по 01 березня 1993 року працював підземним гірником очисного забою та машиністом бурової установки в рудоуправління ім. Кірова, ДВО «Південруда», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з 23 травня 1996 року по 15 червня 1999 року – машиністом бурової установки на дільниці №2, дільниці №5 ш. «Більшовик» шахтоуправління «Октябрська» об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 24 травня 2000 року по 05 травня 2004 року – машиністом бурової установки на дільниці №5 ш. «Більшовик» та ш. «Октябрська» ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 20 травня 2004 року по 13 липня 2017 року – машиністом бурової установки на дільниці бурових та вибухових робіт №7 шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК».13 липня 2017 року позивач звільнений з ПрАТ «ЦГЗК»(том №1 а.с. 71-76).
Відповідно до п. 7.1. Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 19 лютого 2018 року №107/4.6-4 визначено, що перелік підприємств, на яких працював ОСОБА_1 до яких, зокрема, включено підприємства відповідачів, основними факторами, які могли визкикати розвиток захворювань – радикулопатія попереково-крижова, плечолакатковийперіртроз, хронічний пиловий бронхіт – важкість праці, вібрація пил фіброгенної дії, супутній – несприятливий мікроклімат (том №1 а.с. 8-13).
Згідно п. 6 Акту №14 від 01 липня 2006 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 21 травня 2006 року під час виконання трудових обов`язків на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником є ПрАТ «ЦГЗК» з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав травму лівого вуха (том №1 а.с. 16-17).
Відповідно до п. 10 Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці - є гірничий майстер доюувальної дільниці №1 – ОСОБА_3 , який порушив вимоги п. 2.13., 2.19., 2.22.7 Посадової інструкції для гірничого майстра добувної дільниці №1, п. 5.3.10 «Положення о СУОТ», ст.. 14 Закону України «Про охорону праці» (том №1 а.с. 17).
Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 травня 2018 року,  професійне захворювання виникло внаслідок праці в підземних умовах підземним машиністом бурової установки, де позивач виконував роботи з керування буровими станками під час буріння свердловин, монтував, демонтував, перемітав, готував до роботи, установлював і регулював бурове обладнання. При цьому, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування (том №1 а.с. 179).
Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є пил переважно фіброгенної дії (том №1 а.с. 179). 
Відповідно до висновку МСЕК від 26 липня 2018 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - трудове каліцтво, третя група інвалідності (том №1 а.с. 14-15).
При повторному переогляді, висновком МСЕК від 09 квітня 2019 року позивачуповторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - ХОЗЛ, 35% - радикулопатія, 5% - трудове каліцтво, третя група інвалідності (а.с. 180-181).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача  до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «ЦГЗК» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідачів відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням та виробничої травми.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.         
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням та виробничою травмою внаслідок нещасного випадку, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що суд першої інстанції не врахував те, що після звільнення позивача з їхнього підприємства, він продовжував роботу у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві та доказів того, що позивач почав хворіти на професійні захворювання під час роботи на підприємстві ПАТ «КЗРК» не надано, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається  з матеріалів справи позивач пропрацював на підприємстві відповідача з 23 травня 1996 року по 15 червня 1999 року таз 24 травня 2000 року по 05 травня 2004 року. 
 Відповідно до Інформаційної довідки про умові праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 19 лютого 2018 року позивач працюючи, зокрема, на підприємстві ПАТ «Кривабасзалізрудком» підпадав під вплив хімічних речовин гостроспрямованої дії, пилу фібро генної дії, мікроклімату, шуму та важкості праці (том №1 а.с. 10-зворот).  
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПАТ «Кривабасзалізрудком» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини – головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривабасзалізрудком», що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК», що суд першої інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду, на думку якого, оцінка моральної шкоди покладається на того, хто повинен провести дослідження судової практики для того, щоб спробувати оцінити, порівнюючи свою справу з подібними справами про відшкодування шкоди, з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) від 05 грудня 2018 року відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000,00 грн.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, тяжкості наслідків, які настали в його здоров`ї, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, з урахуванням ступеню вини відповідача та тривалості праці позивача, зокрема і на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК».
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» про те, що суд першої інстанції під час вирішення питання щодо розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди не врахував, що позивачу відповідно до довідки МСЕК від 09 квітня 2019 року встановлено 65% втрати професійної працездатності, що може бути зменшений за наслідками повторного огляду, який відбудеться 01 березня 2022 року, оскільки поліпшення або погіршення стану здоров`я позивача, жодним чином не компенсують йому шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, та не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування такої шкоди.
Доводи апеляційной скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що судом не враховано, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянням  моральних страждань позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що вони не є правонаступником шахти ім. Кірова РУ ім Кірова, на якому працював позивач в період часу з 1992 року по 1993 року, з огляду на наступне.
01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.
Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.
01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.
Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.
Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.
28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.
30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.
Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.
П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».
Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь».
Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.
Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шхати ім. Кірова РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутим з відповідача ПАТ «АреслорМіттал Кривий Ріг»,  ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Судом враховано характер отриманого професійного захворювання та виробничої травми внаслідок нещасного випадку, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 65%, з яких: 25% - ХОЗЛ, 35% - радикулопатія, 5% - трудове каліцтво, встановлена ІІІ група інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, період роботи в шкідливих умовах праці на зазначених підприємствах.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг представника позивача, ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПАТ «АрселорМітталКрвиий Ріг» щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, оскільки розмір моральної шкоди визначено з урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням та виробничою травмою внаслідок нещасного випадку, заподіяно позивачу моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 65 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, проходить численні огляди МСЕК, та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємствах відповідачів, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «АрселорМітталКрвиий Ріг» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 20 000 гривень, з ПАТ «Кривбасзалізрудком» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 30 000 гривень та з ПрАТ «ЦГЗК»у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 55 000 гривень.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір моральної шкоди, визначеної судом, є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду- залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо – збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду  м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено  02 березня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: