КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                                 Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2220/2020  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                              Справа № 761/27436/19

15 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                         -  Левенця Б.Б.
                                    -  Борисової О.В.
при секретарі             -   Куркіній І.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фесенка Сергія Івановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
                                     в с т а н о в и в:
 
11 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, щорішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/15870/17 зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно із договором банківського рахунку Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту) № 980-002-000003515 від 18.05.2016 року.
17.04.2019 року на його рахунок було перераховано грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. 
Вважав, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою відшкодування він має право на стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» пені, 3%річних, інфляційних втрат, витрат на листування та моральної шкоди.
 З огляду на вказане просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду (три проценти річних, пеню, збитки від інфляції та витрати на листування) у розмірі 10718,48 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
30 жовтня 2019 року представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року  клопотання представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  Дворніченка Любомира Володимировича про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволено.
Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 16 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Фесенко Сергій Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права.  Зазначив, що суд  першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі є публічно-правовим і справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є вимоги майнового характеру про стягнення з відповідача  трьох відсотків річних, витрат на листування  та моральної шкоди у  зв`язку з несвоєчасною виплатою  йому Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів  фізичних осіб на ліквідацію  ПАТ " Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантованої суми відшкодування як вкладнику банка. Позивач не оскаржує дії (бездіяльність) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як суб`єкта владних повноважень. 
Посилається на те, що вказаний спір не є публічно-правовим  спором, так як Фонд, його Уповноважена особа  у  даних правовідносинах  виконують не публічно-владні управлінські функції, а здійснюють представництво  інтересів банку-відповідача як сторони  відповідного договору. Така позиція  позивача  повністю узгоджується  з судовою  практикою, зокрема, з  позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною  постанові  від  29 серпня 2018 року  справі №  755/17365/15, яка  є обов`язковою для застосування судами  України.
 Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку  про те, що  позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що призвело до прийняття  незаконного судового рішення  та порушення  норм ст.ст.  4,19 ЦПК України та  вимог ст.ст.  5,19 КАС України. Вказує також на те, що  при  постановленні оскаржуваної ухвали  судом не були враховані  вимоги ст.ст.  47, 48 Закону України  "Про систему гарантування  вкладів фізичних осіб", які визначають  повноваження Уповноваженої особи  Фонду  з дня початку процедури ліквідації  банку. Суд вибірково застосував положення ст. 3  цього Закону, без врахування  їх у взаємозв`язку   з вимогами ст.ст. 35, 47, 48  Закону.
Зазначає також , що суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у розгляді даної справи  в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, так як  відповідно  до вимог  п.1 ч.3 ст. 16  Закону України " Про систему гарантування  вкладів фізичних осіб" позови, подані проти  працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.   
У відзиві на апеляційну скаргу представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до  вірного висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду, пов`язаних із виплатою вкладнику відшкодування за вкладами.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. у відзиві на апеляційну  просив  скаргу залишити без задоволення, так як  даний спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за невиконання такої виплати,  а тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Доводи апелянта щодо неналежного застосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року №761/11256/17 необгрунтовані.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвокат Дворніченко Любомир Володимирович проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася  у встановленому  законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський»  було укладено договір банківського рахунку для обслуговування строкового вкладу (депозиту) №980-002-000003515, відповідно до умов якого, банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1   у гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується оплачувати послуги банку.
Також 18 травня 2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з іншої сторони  було укладено договір «Капітал +» (новий) (з виплатою процентів в кінці строку) №980-002-000241539 відповідно до умов якого, позивач передає ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених таких договором. Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у п.п.1 п.1.2 договору, на поточний рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відповідно до умов договору (п.п.1.3 Договору).
18 травня 2016 року грошові кошти у сумі 10 000, 00 грн. були внесені позивачем на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №3915744.
19 травня 2016 року згідно довідки про стан рахунку № НОМЕР_1 із рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у сумі 10 000, 00 грн., призначення платежу: повернення коштів за договором №980-002-000241539 від 18 травня 2016 року.
На підставі рішення Правління Національного банку України №14/БТ від 23 травня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 від 23 травня 2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку».
Наказом Уповноваженої особи від 01 червня 2016 року № 42/2 затверджено результати проведення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, за якими встановлено нікчемність згідно п. п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочинів (трансакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «ІРЦ» з перерахування коштів.
Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 13 червня 2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року по 22 липня 2016 року.
На виконання рішення правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно.
09 листопада 2017 року позивач повторно звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою, в якій просив включити інформацію про нього до переліку осіб, які мають право на відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду та провести виплату коштів у розмірі 10 000, 00 грн.
14 листопада 2017 року листом №122593 позивачу було повторно відмовлено у включенні його до Переліку рахунків за вкладами, які мають право на відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду та зазначено, що договір №980-002-000241539 був протиправно укладений між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як не банківською установою, без участі ПАТ «Банк Михайлівський» як повіреного, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для включення рахунку позивача до переліку рахунків вкладників для відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Рішенням Окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року, у справі № 826/15870/17, позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Б.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у частині не включення до нього   ОСОБА_1 . Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію      Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»      включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначення сум, що підлягають відшкодуванню, згідно із договором   банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)   №980-002-000003515 від 18.05.2016. В решті позовних вимог - відмовлено.
17.04.2019 року на рахунок позивача було перераховано грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. 
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо виплати йому  суми грошового вкладу, він має право на відшкодування суми пені, 3% річних від суми невиплаченого вкладу, інфляційних витрат, витрат на листування та моральної шкоди.
Закриваючи провадження у  справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що дана справа  не підлягає розгляду в  порядку  цивільного судочинства, так як між сторонами  виник публічно-правовий спір,  який розглядається за  правилами  адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам  процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.  
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого  2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України від  07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).
Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.
Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.
Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суд, від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від  23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц, від 10 квітня 2019 року справі   № 761/10730/18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18 та від 18 вересня 2019 року у справі № 194/1149/17.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі, що переглядається,   ОСОБА_1 просить стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» передбачені статтею 625 ЦК України три проценти річних, інфляційні втрати, а також пеню та витрати на листування й відшкодувати моральну шкоду. Правовими підставами для стягнення цих сум позивач зазначає несвоєчасну виплату йому  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування за договорами вкладу і договорами банківського рахунку, укладеними з неплатоспроможним банком - ПАТ «Банк Михайлівський».
Вказані майнові вимоги заявлені позивачем не до банку-боржника, а до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та стосуються правомірності дій останньої, пов`язаних із своєчасністю виплати  позивачу гарантованого відшкодування.  
Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку  про  те, що  спір за позовом   ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди  є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідні висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18, та висновками об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 та висновками Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 725/5833/16-ц.
Згідно  вимог пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України,  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про закриття провадження у даній справі з тих підстав, що  справа не підлягає розгляду в порядку цивільного  судочинства. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами у даній справі  є приватно-правовим, оскільки предметом позову є вимоги майнового характеру і позивач не скаржиться на дії (бездіяльність) уповноваженої особи Фонду, як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Майнові вимоги   ОСОБА_1   заявлені  не до банку-боржника, а до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та стосуються правомірності дій останньої, пов`язаних із своєчасністю виплати  позивачу гарантованого відшкодування, а тому спір є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.  
Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір не є публічно-правовим  спором, так як Фонд, його уповноважена особа  у  даних правовідносинах  виконують не публічно-владні управлінські функції, а здійснюють представництво  інтересів банку-відповідача як сторони  відповідного договору, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній  постанові  від  29 серпня 2018 року  справі №  755/17365/15,  колегія суддів відхиляє, так як у згаданій апелянтом  цивільній справі  предметом розгляду  були позовні вимоги не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування, яке позивач вже отримала, а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом, і саме  тому Верховний Суд  у вказаній  постанові дійшов до висновку, що такий спір  є приватноправовим.
У даній справі  ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про відшкодування матеріальної (трьох процентів річних, пені, збитків від інфляції та витрат на листування) та моральної шкоди у зв`язку з не своєчасністю виплати   йому  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування,  а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  вказаний спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.  
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції  при постановленні оскаржуваної ухвали були  порушені  норми процесуального права, а саме ст.ст.  4,19 ЦПК України, ст.ст.  5,19 КАС України та не враховано норми матеріального права, а саме ст.ст.  47, 48 Закону України  "Про систему гарантування  вкладів фізичних осіб", є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дослідив  зміст  позовних вимог  ОСОБА_1 , характер  правовідносин сторін у даній справі,  вірно застосував норми  матеріального та процесуального права.
Також апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у розгляді даної справи  в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, виходячи з наступного.
Згідно вимог  ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
У вересні 2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Смолій Б.В. подала до суду заяву про залучення  до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року вказану заяву відповідача було задоволено та залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Враховуючи те, що у відповідності до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладено обов`язок  виконання спеціальних функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, колегія суддів  вважає, що  суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що   рішення у  даній  справі може вплинути на  права або обов`язки Фонду і залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи на стороні відповідача, є обґрунтованим та правомірним.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фесенко Сергія Івановича.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фесенка Сергія Івановича залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови  складено 16 січня 2020 року. 

Головуючий:                                             Судді: