ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 січня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/3494/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.
секретар судового засідання: Чеголя Є.О. 

За участю представників учасників справи:
від  ОСОБА_1 - адвокат Драгомир А.П.
від  ОСОБА_2 - адвокат Прохода Ю.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2019
по справі №916/3494/19
за позовом  ОСОБА_1 
до публічного акціонерного товариства „МТБ Банк"
за участю третіх  осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 
1) публічне акціонерне товариство „Гібридний соняшник"  
2) ОСОБА_2 
про зобов`язання  вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом до публічного акціонерного товариства „МТБ Банк" (далі - ПАТ „МТБ Банк") в якому просила зобов`язати відповідача здійснити списання прав на прості іменні акції публічного акціонерного товариства „Гібридний соняшник" (далі - ПАТ „Гібридний соняшник")  у кількості 684 476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 , відкритого у  ПАТ  „МТБ Банк", з метою зарахування їх на депозитарний рахунок у цінних паперах №30327-UA10028109 ОСОБА_1 , відкритий у ПАТ   „МТБ Банк" та здійснити зарахування прав на прості іменні акції ПАТ „Гібридний соняшник" у кількості 684 476 штук на депозитарний рахунок у цінних паперах №30327-UA10028109 ОСОБА_1 , відкритий у ПАТ „МТБ Банк".
В обґрунтування заявлених позовних вимог   ОСОБА_1 посилається на відмову відповідача здійснити списання прав на прості іменні акції ПАТ  „Гібридний соняшник" у кількості 684 476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок  позивача. При цьому, підставою для списання  відповідачем прав на прості іменні акції з депозитарного рахунку ОСОБА_2  на депозитний рахунок   ОСОБА_1  є ухвала  Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014р. по справі №522/19324/14-ц, якою судом було визнано мирову угоду, укладену між  останніми в частині позовних вимог  щодо поділу спільного сумісного  майна  подружжя,  та розподілено  прості іменні акції ПАТ „Гібридний соняшник" у загальній кількості 1  745 794 штук між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Разом із позовом ОСОБА_1  було подано  до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просила суд  вжити заходів забезпечення позову шляхом: 
- заборони ПАТ „МТБ Банк"  здійснювати переказ простих іменних акцій ПАТ  „Гібридний соняшник" з рахунку ОСОБА_2 на інший рахунок ОСОБА_2 у іншій депозитарній установі у кількості, що перевищує залишок на рахунку 684 476 штук акцій;
- накладення арешту на 684 476 штук акцій ПАТ „Гібридний соняшник",  що перебувають на рахунку, відкритому в ПАТ „МТБ Банк" на ім`я ОСОБА_2 ; 
- заборони ОСОБА_2 здійснювати дії, направлені на відчуження будь-яким способом іншій особі простих іменних акцій ПАТ  „Гібридний соняшник" у кількості 684 476 штук.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2019 заяву ОСОБА_1 задоволено частково, накладено арешт на 684 476 штук акцій ПАТ „Гібридний соняшник",  що перебувають на рахунку, відкритому в ПАТ  „МТБ Банк" на ім`я ОСОБА_2 та заборонено ОСОБА_2 здійснювати дії, направлені на відчуження будь-яким способом іншій особі простий іменних акцій ПАТ „Гібридний соняшник", у кількості 684 476 штук, в решті вимог заяви відмовлено. 
В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, пославшись на відомості з веб-сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України зазначив, що ОСОБА_2 здійснено відчуження належних йому акцій ПАТ „Гібридний соняшник", а тому місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що  станом на момент вирішення судом даного спору  акції, належні позивачу, можуть бути відчужені на користь третіх осіб. Відсутність на рахунку ОСОБА_2 акцій, які належать позивачу, матиме наслідком  неможливість ефективного захисту порушених прав позивача у випадку задоволення судом позову про зобов`язання  ПАТ „МТБ Банк" здійснити списання прав на прості іменні акції  та перерахувати їх на рахунок ОСОБА_1 . На думку суду першої інстанції, невжиття таких заходів може мати  наслідком неможливість ефективного захисту прав позивача та потребуватиме необхідності  вжиття з боку останнього додаткових заходів  правового захисту.
Як відзначено місцевим господарським судом, обраний  позивачем вид  забезпечення позову  у вигляду  заборони ПАТ „МТБ Банк"  здійснювати переказ простих іменних акцій ПАТ  „Гібридний соняшник" з рахунку ОСОБА_2 на  інший рахунок ОСОБА_2 у іншій депозитарній установі, не є доцільним у зв`язку з накладенням арешту на акції, що, в свою чергу, має наслідком як неможливість їх відчуження так й здійснення будь-яких інших операцій. 
Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_2 з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2019 скасувати і постановити нову ухвалу, згідно якої відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального та матеріального права.
За твердженням апелянта, приписами п.1 ч.1 ст. 137 ГПК України передбачено можливість накладення арешту виключно на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу. Проте, в порушення даної норми, судом першої інстанції, накладено арешт на майно (цінні папери), що не належать відповідачу у даній справі, і які не підлягають передачі відповідачеві, адже ці цінні папери належать третій особі. 
Скаржник вважає, що Господарським судом Одеської області вжито заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо цінних паперів третій особі, при цьому, цінні папери третьої особи не можна вважати предметом спору у даній справі. Так, предметом спору у даній справі є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не цінні папери третьої особи. Відтак, відсутні передбачені законом підстави для того, щоб вважати цінні папери третьої особи предметом спору у даній справі, а тому, на думку апелянта, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо цінних паперів, які не є предметом спору, є безпідставним, необґрунтованим і таким, що вжите з порушенням норм процесуального права.
Також апелянт вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку, не ґрунтується на законі і на фактичних обставинах справи, оскільки можливість відчуження третьою особою  належних йому цінних паперів є виключно припущенням, що не обґрунтоване будь-якими належними і допустимим доказами, і, навпаки, спростовується матеріалами позовної заяви. Так, протягом строку, встановленого для пред`явлення до виконання ухвали про затвердження мирової угоди, третя особа не здійснювала будь-яких заходів для відчуженні належних їй цінних паперів, яких стосувалася мирова угода, а також не здійснювала таких дій протягом наступних 3 років, надаючи можливість позивачу на здійснення дій по виконанню мирової угоди. Однак, таких дій позивач не здійснила, а звернулася до депозитарної установи лише в жовтні 2019 році, по спливу 5 років з моменту вчинення позивачем та третьою особою мирової угоди, при цьому, навіть на цей момент на рахунку третьої особи обліковувалася достатня кількість акцій для виконання мирової угоди.
На думку апелянта, відсутні жодні об`єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотно ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що виключає можливість застосування ст. 136 ГПК України. Навпаки, як вважає скаржник, саме вжиття заходів забезпечення позову перешкоджає виконанню рішення у даній справі, адже на цінні папери накладений арешт, а третій особі заборонено вживати будь-які дії щодо їх відчуження, в тому числі шляхом передачі позивачу. Тобто, вжиття заходів забезпечення позову унеможливило фактичне виконання рішення, яке може бути прийнято по суті справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3494/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2019.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 призначено справу до розгляду на 09.01.2020.
23.12.2019 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Так позивач зазначає, що предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача здійснити дії, направлені на проведення безумовних облікових операцій з приводу списання з рахунку ОСОБА_2 цінних паперів ПАТ «Гібридний соняшник» та їх зарахування на рахунок ОСОБА_1 , що набула прав на такі акції у результаті поділу спільного сумісного майна на підставі затвердженої мирової угоди. 
За твердженням позивача, вимогами ст. 137 ГПК України жодним чином не ідентифіковано власника майна або грошових коштів, на які судом накладається арешт. Крім іншого, питання належності відповідачу певного майна не є абсолютним з точки зору абсолютного права власності.
Посилаючись на приписи ст. 7 Закону України «Про депозитарну систему» та Главу 2 розділу V у п.1 «Положення про провадження депозитарної діяльності», затвердженого Рішенням НКЦПФР від 23.04.2103 року №735, позивач зазначає, що цілком правомірним є накладення арешту на майно, що є предметом спору та щодо якого депозитарна установа має можливість здійснювати облікові операції.
Позивач також відзначає, що апелянт намагається довести суду апеляційної інстанції, що судом було заборонено третій особі ОСОБА_2 здійснювати певні дії щодо належного йому майна, яке не є предметом спору, адже належать виключно ОСОБА_2 . Проте, кількість цінних паперів, а саме 684 476 акцій ПАТ «Гібридний соняшник» належать ОСОБА_1 на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 04.12.2014 року, якою було затверджено мирову угоду про поділ спільного сумісного майна. Таким чином, ОСОБА_2 передавши ОСОБА_1 права на 684 476 акцій ПАТ «Гібридний соняшник» у результаті поділу спільного сумісного майна, втратив права на вказану кількість цінних паперів, а тому не може рахуватися власником зазначеної кількості цінних паперів.
ОСОБА_1 стверджує, що за весь час з дати затвердження мирової угоди, ОСОБА_2 не спромігся у добровільному порядку виконати рішення суду від 04.12.2014 року та свідомо ухилився від його виконання. Більш того, з метою ухилення від необхідності виконання ухвали суду від 04.12.2014 року, ОСОБА_2 передав у заставу акції, що обліковуються у нього на рахунку у ПАТ «МТБ БАНК», достовірно знаючи, що не має право на розпорядження тієї кількістю акцій, що передав ОСОБА_1 у результаті поділу спільного сумісного майна. 
З урахуванням наведеного, як вважає позивач, наразі наявні цілком обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 здійснить відчуження цінних паперів, що обліковуються у нього на рахунку з метою ухилення від виконання рішення суду, що може бути ухвалено на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 відкладено розгляд справи на 20.01.2020.
У судовому засіданні від 20.01.2020 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні. 
Представник позивача надав пояснення відповідно до яких не погоджуються з доводами за апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, звертаючись до господарського суду із позовною заявою до ПАТ „МТБ Банк", ОСОБА_1  було подано  до суду заяву про забезпечення позову. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на думку ОСОБА_1 , пов`язана із  фактом відмови ПАТ „МТБ Банк" здійснити переказ простих іменних акцій з депозитарного рахунку ОСОБА_2 на рахунок  позивача у кількості 684 476 акцій ПАТ „Гібридний соняшник". Крім того, в обґрунтування поданої  заяви позивачем було наголошено, що станом на момент затвердження судом мирової угоди у межах справи №522/19324/14-ц  на рахунку ОСОБА_2 обліковувались прості іменні акції ПАТ „Гібридний соняшник" у загальній кількості 1  745 794 штук. Проте, відповідно до даних загальнодоступної інформації бази даних Національної комісії  з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів, які публікуються на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що   ОСОБА_2 у другому - третьому кварталі 2019 р. було відчужено на користь фізичної особи  прості іменні акції ПАТ „Гібридний соняшник" у кількості 520 254 штук. Таким чином, станом на  третій квартал 2019 р.  на рахунку ОСОБА_2 обліковується 1 225 540  акцій ПАТ „Гібридний соняшник".
За твердженням позивача, у неї існують обґрунтовані  підстави вважати, що  станом на  момент вирішення судом даного спору на рахунку   ОСОБА_2 можуть обліковуватись акції ПАТ „Гібридний соняшник", кількість яких  буде менша, ніж 684 476 штук, які відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014р. по справі №522/19324/14-ц належать позивачу, у зв`язку з укладанням мирової угоди про розподіл спільного сумісного  майна  подружжя.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, накладення арешту на акції ПАТ „Гібридний соняшник" та заборони ОСОБА_2 здійснювати дії, направлені на відчуження будь-яким способом іншій особі простий іменних акцій ПАТ „Гібридний соняшник".
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали з наступних підстав. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). 
Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав подання такого позову, ним оспорюються дії відповідача щодо відмови у здійсненні списання прав на прості іменні акції ПАТ  „Гібридний соняшник" у кількості 684 476 штук з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок  позивача. Підставою для списання відповідачем прав на прості іменні акції з депозитарного рахунку ОСОБА_2  на депозитний рахунок   ОСОБА_1  є ухвала  Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 р. по справі №522/19324/14-ц, якою судом було визнано мирову угоду, укладену між  останніми в частині позовних вимог  щодо поділу спільного сумісного  майна  подружжя,  та розподілено  прості іменні акції ПАТ „Гібридний соняшник" у загальній кількості 1  745 794 штук між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним  чином: ОСОБА_5 належить 684    476  акцій ПАТ „Гібридний соняшник", ОСОБА_2 належить 1    061    318 штук акцій ПАТ „Гібридний соняшник".
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 р. по справі №522/19324/14-ц  позовні  вимоги ОСОБА_5 були задоволенні шляхом розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 , зареєстрованого 14.06.1997 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №537, змінивши прізвище позивача  на дошлюбне „Осадча". 
З відомостей, розміщений на  веб-сайті Агентства     з розвитку інфраструктури фондового ринку України  (ІНФОРМАЦІЯ_1), вбачається, що ОСОБА_2 станом на перший квартал 2019 р. належало 1745794 акцій  ПАТ „Гібридний соняшник". Проте, станом на  другий та третій  квартал   ОСОБА_2 належить 1225540 акцій  ПАТ „Гібридний соняшник".  Отже, ОСОБА_2 вчиняються дії щодо відчуження акцій, які обліковуються на його рахунку у цінних  паперах. 
У наявних матеріалах справи міститься лист №2382 від 10.10.2019 р., у відповідності до якого, ПАТ „МТБ Банк" було  розглянуто заяву ОСОБА_1  щодо здійснення безумовної депозитарної  операції із переказу простих іменних акцій ПАТ „Гібридний соняшник" з рахунку в цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 та повідомлено позивача,  що депозитарна установа ПАТ „МТБ Банк" не є стороною мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 р. по справі №522/19324/14-ц,  у зв`язку з чим, у банку відсутні обов`язки щодо її виконання.  
З огляду на вищевикладене, колегія суддів констатує наявність достатньо обґрунтованого припущення, що вчинення ОСОБА_2 дій щодо спірних акцій ПАТ „Гібридний соняшник", зокрема їх відчуження, призведе до порушення принципу ефективного судового захисту прав та інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах цього спору, адже не забезпечить захист прав заявника в межах одного цього судового провадження за його заявою та зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав звертатися до набувачів акцій ПАТ „Гібридний соняшник" новими позовами. 
З метою збереження стану справ з цим майном, який був на час порушення провадження у справі, та можливості у майбутньому використання ефективного захисту порушеного права в межах однієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені заявником заходи забезпечення позову є належними та не суперечать вищенаведеним положенням процесуального закону.
Колегією суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу накладення арешту на майно, яке не належить відповідачеві, оскільки за приписами п.10 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу того, що можливість відчуження третьою особою, належних позивачеві акцій, є лише припущенням, оскільки як вже було зазначено вище, з відомостей, розміщений на  веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України  (ІНФОРМАЦІЯ_1), вбачається, що ОСОБА_2 станом на перший квартал 2019 р. належало 1745794 акцій  ПАТ „Гібридний соняшник". Проте, станом на  другий та третій  квартал   ОСОБА_2 належить 1225540 акцій  ПАТ „Гібридний соняшник".  Отже, ОСОБА_2 вчинено дії щодо відчуження акцій, які обліковуються на його рахунку у цінних  паперах.
Інші доводи за апеляційною скаргою зводяться до розгляду справи по суті, а тому не приймаються колегією суддів до уваги під час перегляду ухвали про забезпечення позову. 
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність судового рішення та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 25.11.2019 відсутні.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.11.2019 р. у справі №916/3494/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу      без задоволення.
Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених      Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.01.2020 р.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                             Філінюк І.Г.