Справа № 454/1112/17                                Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/3054/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2019 року в складі судді Веремчука О.А. у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - 
встановила:
У травні 2017 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідач 19.02.2017 приблизно о 02.00год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в с. Милятин, Іваничівського району Волинської області, перегородив проїзд автомобілю марки «Фольксваген-Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , впав на капот автомобіля та пошкодив, таким чином здійснив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП. 
Вказаними протиправними діями ОСОБА_1 пошкодив майно позивача та порушив Правила дорожнього руху, оскільки рухався по середині дороги в нічний час без проблискових маячків, заважаючи проїзду автомобіля на проїзній частині, більше того зумисно провокував конфліктну ситуацію ображаючи водія нецензурною лексикою з метою затіяти бійку, таким чином заподіяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду. 
Під час даного конфлікту відповідачем також пошкоджено праву фару автомобіля та лобове скло, що стверджується висновком поліцейського Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області від 19.02.2017р.
У добровільному порядку відшкодувати завдану матеріальну шкоду відповідач відмовився, а відтак 13.03.2017 належний позивачу транспортний засіб оглянуто судовим експертом Демидюком В.Т., висновком якого від 15.03.2017 визначено розмір завданої матеріальної шкоди, який становить 13569,22 грн. Крім того, відповідач зобов`язаний також відшкодувати витрати, понесені позивачем на проведення експертизи в сумі 1500грн.
Також зазначають, що протиправними діями відповідача позивачам завдано моральну шкоду, яка проявилася в моральних стражданнях позивачів і переживаннях з приводу неправомірних дій щодо пошкодження автомобіля, у зв`язку з чим позивачі не могли його використовувати в повсякденних справах, що завдало значних незручностей для сім`ї, порушило нормальні життєві зв`язки. Більше того, відповідач байдуже віднісся до скоєного та по даний час не поцікавився розміром шкоди, яку він завдав, жодним чином не намагався відшкодувати завдані збитки, хоча його вина повністю доведена рішенням суду. 
Також, своїми неправомірними діями, які відповідач вчиняв під час скоєного правопорушення, завдано значної моральної шкоди позивачу ОСОБА_4 через висловлювання в його адрес нецензурною лексикою, провокування до бійки, перешкоджання проїзду, у зв`язку із чим ОСОБА_4 переніс стрес, в результаті чого в нього з`явилися часті головні болі, підвищений артеріальний тиск та безсоння. Заподіяну моральну шкоду позивачі оцінюють на загальну суму 10 000грн. 
Крім цього зазначають, що через безпідставну відмову відповідача відшкодувати завдану шкоду позивачі змушені звертатися до суду з даним позовом, нести витрати по оплаті судового збору, оплачувати правову допомогу, оскільки самі не обізнані із законодавством. Вказані витрати становлять: 2253грн. – судовий збір та 3000грн. – оплата правової допомоги. 
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13569,22 грн. матеріальної шкоди, 1500 грн. оплата послуг експерта, 5000 грн. моральної шкоди та 2253грн. – витрати по сплаті судового збору, 3000грн. – витрати по оплаті правової допомоги, а всього - 25322,22 грн., а також стягнути із відповідача на користь ОСОБА_4 5000грн. моральної шкоди.
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 13569 грн. 22 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 1500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, понесені судові витрати по справі в розмірі 1500 гривень витрат на оплату послуг експерта, 2253 грн. витрат по сплаті судового збору, 3000 гривень витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі зазначає, що постанова Іваничівського районного суду Волинської області від 17 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, є незаконною, відтак суд першої інстанції не мав права вважати встановленими обставини про подію, внаслідок якої заподіяно шкоди автомобілю позивача.
Крім цього вважає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 0006 від 15 березня 2017 року містить цілий ряд умовностей та оговірок, охоплює лише товарознавчу сторону позову, відтак не міг бути застосований судом першої інстанції як доказ заподіяння шкоди позивачу.
Звертає увагу, що суд не взяв до уваги показання допитаного як свідка відповідача ОСОБА_1 та показання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про обставини подій, які слугували для позивача підставою заявленого позову.
Просить скасувати як незаконне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2019 року.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір спричиненої відповідачем ОСОБА_1 шкоди майну позивача ОСОБА_3 становить 13569,22грн., які у добровільному порядку відповідачем не відшкодовано, крім цього позивачем з метою визначення вартості спричиненої шкоди затрачено 1500грн. на проведення експертизи, які підлягають стягненню з відповідача.  
Крім цього, врахувавши характер вчиненого діяння, глибину фізичних та душевних страждань позивачів, обставини справи, а також вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції задовольнив частково позовну вимогу позивачів про відшкодування моральної шкоди, а саме в сумі 1500грн. на відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_3 та 1000 грн. на відшкодування позивачу ОСОБА_4 ..
Також, суд покликаючись на положення ст. 141 ЦПК України, стягнув з відповідача в користь позивача ОСОБА_3 2253 грн. сплачених ним при зверненні з позовом судового збору та 3000 грн. витрат за правову допомогу, згідно наданого адвокатом Матвійчук Г ОСОБА_8 . розрахунку суми гонорару.    
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України   майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
За змістом абз. 1 п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна ману юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Фольцваген-Шаран», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 17.03.2017 у справі №156/253/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 173 КупАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді сорока восьми годин громадських робіт. Постанова набрала законної сили.  
Відповідача ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19.02.2017 о 02,00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в с. Милятин Іваничівського району, Волинської області, перегородив проїзд автомобілю «Фольцваген-Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , впав на капот автомобіля, намагався затіяти бійку з водієм та ображав його нецензурною лайкою.  
Відповідно до ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обставини хуліганських дій ОСОБА_1 , що мали місце 19.02.2017, визначені у постанові Іваничівського районного суду Волинської області від 17.03.2017, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
В свою чергу, згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження №0006 від 15.03.2017р. автомобіля «Фольцваген-Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного судовим експертом Демидюк В.Т., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження 19.02.2017 в цінах на момент пошкодження становить 13569,22грн.
Згідно товарного чеку від 16.03.2017р. наданого експертом ОСОБА_9 , вартість товарознавчого дослідження №0006 від 15.03.2017р. автомобіля «Фольцваген-Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 1500грн.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ОСОБА_3 13569,22 грн. відшкодування завданих збитків внаслідок пошкодження його автомобіля, а також 1500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.
При цьому, доводи апелянта про незаконність постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 17 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а також про те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 0006 від 15 березня 2017 року є неналежним доказом, є безпідставними, при цьому належних доказів на спростування відповідних висновків суду відповідач не подав, про призначення експертизи не клопотав. 
Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з тим, що позивачі зазнали душевних страждань у зв"язку з пошкодженням їх майна, позбавлення можливості користування транспортним засобом у належному стані (вигляді), а також протиправною поведінкою відповідача під час подій, які мали місце 19.02.2017.
Таким чином, врахувавши положення ч. 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснення надані у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», в частині необхідності врахування засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів поділяє висновок місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог щодо моральної шкоди та стягнення її у розмірі 1500,00 грн. в користь позивача ОСОБА_3  та 1000 грн. в користь позивача ОСОБА_4 .   
Крім цього, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 141 ЦПК України провів розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача  ОСОБА_3 2253 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом судового збору та 3000 грн. витрат за правову допомогу адвоката Матвійчук Г.М.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                                                         А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк