ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/827/20 Справа № 205/5008/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
                       головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Макарова М.О., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою  ОСОБА_1 , зацікавлені особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби (а.с.27-28).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та направити справу для подовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.а.с. 30-31,49-56).

У відзиві на апеляційну скаргу Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, зокрема ст. 369 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новокодацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про бездіяльність посадових осіб виконавчої служби, суд 1 інстанції виходив з того, що заявлені вимоги скарги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, також скаржнику роз`яснено, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу на підставі норм статті 369 ЦПК України за наявними у ній матеріалами, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 червня 2019 року ОСОБА_1  звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 
Зі змісту скарги витікає, що заявниця звернулася до суду в порядку та керуючись нормами ЦПК України, а також вона звернулася до суду саме зі скаргою, а не з адміністративною позовною заявою, як це передбачено нормами КАС України, хоча спірні правовідносини, як зазначає заявник у своїй скарзі, виникли з приводу незаконного, на її думку, рішення, які винесенні в рамках виконавчого провадження № 51342870 (про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження). При цьому, предметом виконавчого провадження, як зазначає заявниця став виконавчий напис нотаріуса №2753 від 14 травня 2013 року виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. 

Пунктом 4 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.
Так, статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби:
1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;  публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
Згідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 

Аналіз зазначених норми свідчить про те, що правовідносини між сторонами виникли не під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, який набрав чинності 1 вересня 2005 року. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: