Ухвала
03 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 235/5467/18
провадження № 61-2093ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 18 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 15 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 27 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання 
у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 05 вересня 2018 року та до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Постановою Донецького апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2019 року залишено без змін.
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у вищевказаній справі.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 18 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 18 листопада 2019 року залишено без змін.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року, в якій заявник просить змінити ухвалу суду першої інстанції в мотивувальній частині та скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті що термін «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (рішення у справі «ТОВ «Фірма «Верітас» проти України», заява № 2217/07, від 15 травня 2012 року).
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 18 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 15 січня 2020 року не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржувані судові рішення щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Така правова позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження 
№ 61-10084сво18).
Отже, оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.
Керуючись пунктом 1 частиною другої статті 394, статтею 389 ЦПК 
України, -
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                І. М. Фаловська