Постанова
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 754/631/15-ц
провадження № 61-49081св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю.,                                    Погрібного С. О.,
                             Усика Г. І.,                                              Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року у складі судді 
Галась І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - 
ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір 
№ 006-2008-473 на придбання майна, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою 12,45 % річних (у разі порушення строку кредитування - 37,35 % річних), терміном до 10 лютого 2018 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 006-2008-473-Р, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
 
03 вересня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої пункт 2.1 (щодо графіка погашення кредиту) викладено у новій редакції, а саме: базова процентна ставка - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка (за користування кредитними коштами понад встановлений строк) - 40,35 % річних.
 
Того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки 
№ 006-2008-473-Р/1, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору.
 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 04 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 32 833,82 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 3 786,96 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту - 12 307,21 доларів США; заборгованості за відсотками - 15 938,21 доларів США, заборгованості за підвищеними відсотками - 802,21 доларів США.
 
Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Універсал Банк» просило солідарно стягнути звідповідачів на свою користь зазначену заборгованість.
 
Справа судами розглядалася неодноразово.
 
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 006-2008-473 та договором поруки 
від 03 вересня 2009 року № 006-2008-473-Р/1 у розмірі 32 833,82 доларів США, що станом на 04 грудня 2014 року, в еквіваленті становить 498 601,26 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 3 786,96 доларів США, що в еквіваленті становить 57 507,26 грн; суми дострокового стягнення кредиту - 
12 307,21 доларів США, що в еквіваленті становить 186 892,37 грн; заборгованості за відсотками - 15 937,21 доларів США, що в еквіваленті становить 242 019,59 грн; заборгованості за підвищеними відсотками - 802,21 доларів США, що в еквіваленті становить 12 182,04 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 
2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року позов 
ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 006-2008-473 у розмірі 32 833,82 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що позичальник не виконав належним чином грошове зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду 
м. Києва від 27 червня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 27 червня 2017 року та постановуКиївського апеляційного суду від 05 грудня 
2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, не звернули увагу на те, що надані документи, а саме: меморіальний ордер та виписка з рахунку, не є належними та допустимими доказами на підтвердження суми боргу і факту видачі коштів ОСОБА_1 , оскільки не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, не застосовано частину четверту 
статті 559 ЦК України, адже, позивач пред`явивши вимогу в порядку пункту 5.2.5 кредитного договору, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання і міг пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 13 лютого 2014 року до 13 серпня 2014 року, проте позов пред`явлено у 2015 році, тобто після припинення поруки.
 
У лютому 2019 року від ПАТ «Універсал Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому заявник просить відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що доводи, викладені у касаційній скарзі, є непереконливими та такими, що зводяться до довільного тлумачення скаржником чинних правових норм та непереборним бажанням уникнути цивільно-правових наслідків, що виникли на підставі кредитного договору.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є 
ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір 
№ 006-2008-473, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 45 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45 % річних, кінцевий термін погашення кредиту - 10 лютого 2018 року.
 
03 вересня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є 
ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору, відповідно до пункту 2.1 якої, розмір процентної ставки збільшено до - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка (за користування кредитними коштами понад встановлений строк) - 40,35 % річних.
 
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 належним чином прийняті на себе зобов`язання за вказаним договором та угодою не виконав. Заборгованість  ОСОБА_1 перед позивачем на час звернення до суду відповідно до заявлених позовних вимог та наданого розрахунку заборгованості становить 32 833,82 доларів США.
 
Відповідно до пункту 5.2.5 кредитного договору, у випадку прострочення сплати чергового платежу та направлення кредитором на адресу позивача повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.
 
Вимога про сплату простроченої заборгованості відповідачу направлена 24 вересня 2014 року, яка залишена ОСОБА_1 без реагування.
 
На забезпечення виконання зобов`язань        ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 03 вересня 2009 року укладений договір поруки № 006-2008-473-Р/1.
 
Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 29 лютого 2008 року № 006-2008-473 та додаткової угоди 
від 03 вересня 2009 року б/н у повному обсязі як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.
 
Згідно з пунктом 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя.
 
Верховний Суд не погоджується у повній мірі із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
 
Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України, у редакції чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
 
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
 
Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення банку до суду 
30 грудня 2014 року з позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржника та поручителів здійснено у межах шестимісячного строку після направлення 
24 вересня 2014 року досудових вимог позичальнику та поручителям, а тому порука не припинилась, є помилковим, оскільки направлення досудової вимоги кредитором має своїм правовим наслідком зміну строку кредитування, проте це не впливає на чинність поруки щодо кожного щомісячного платежу. Відповідно, порука є припиненою щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителів.
 
Узагальнюючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення заборгованості з поручителя за період до 30 червня 2014 року, тобто більше ніж за 6 місяців перед зверненням до суду (30 грудня 2014 року) є помилковим, оскільки, пред`явивши вимогу до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання банк втратив право на задоволення своїх вимог у частині певних щомісячних платежів поза межами цього строку.
 
Таким чином, належна до стягнення з поручителя сума заборгованості за кредитним договором за нарахованими процентами підлягає зменшенню до 7 461,66 доларів США, за підвищеними відсотками до 210,10 доларів США, що відповідає розміру заборгованості за щомісячними платежами у межах строку дії поруки, тобто за останні шість місяців перед зверненням банку до суду.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення заборгованості з  ОСОБА_2 за процентами та підвищеними процентами за користування кредитом, а саме зменшити із 16 740,42 доларів США до 
7 671,76 доларів США.
 
У частині вимог до боржника рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, судом касаційної інстанції не переглядаються.
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з 
 ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позову у сумі 1 322,38 грн, за подання апеляційної скарги - 
1 454,62 грн, за подання касаційної скарги - 1 586,86 грн; а з ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню на користь  ОСОБА_2 судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення - 97,33 грн, за подання апеляційної скарги - 1 513,85 грн, за подання касаційної скарги - 2 018,47 грн.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів змінити, зменшити розмір стягуваної заборгованості з ОСОБА_2 за процентами з 16 740,42 доларів США до 
7 671,76 доларів США.
 
В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 
2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користьПублічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 734,21 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                       Г. І. Усик
 
                                                                                                        В. В. Яремко