УХВАЛА

28 лютого 2020 року 
Київ
справа №420/6381/19
адміністративне провадження №К/9901/5170/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Калашнікової О.В.,          
суддів - Білак М.В., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року
у справі №420/6381/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 
про визнання протиправною бездіяльності щодо продовження дії довідки про звернення за захистом в Україні та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (надалі - відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо продовження дії довідки про звернення за захистом в Україні, наданої позивачу;
- зобов`язати відповідача продовжити дію довідки про звернення за захистом в Україні, наданої позивачу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до суду касаційної інстанції.
У поданій касаційній скарзі відповідач, з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VII " Про судоустрій і статус суддів ". 
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є - визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо продовження дії довідки про звернення за захистом в Україні, наданої позивачу та зобов`язання відповідача продовжити дію довідки про звернення за захистом в Україні, наданої позивачу.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.
За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались відносяться до справ незначної складності. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України, Верховний Суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №420/6381/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо продовження дії довідки про звернення за захистом в Україні та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
...........................
...........................
...........................
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
А.Г. Загороднюк,
Судді Верховного Суду