ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 р.	Справа № 520/6208/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Панченко О.В., м. Харків) від 24.09.2019 року (повний текст складено 04.10.2019 року) по справі № 520/6208/19
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління Держпраці у Харківській області
про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17.05.2019 року № ХК5578/297/НД/АВ/П/ТД/-ФС.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу №ХК5578/297/НД/АВ/П/ТД/-ФС від 17.05.2019р.  прийнята у відношенні ФО-П ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки, встановлені відповідачем порушення  під час проведення інспекційного відвідування не відповідають дійсним обставинам справи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/11557/18 позовні вимоги задоволено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі п.п. 6 п. 5 Порядку № 295 від 26.04.2017 "Деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок № 295) та на підставі інформації ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, визначені в ході контрольних повноважень (а саме: листа Головного управління ДФС у Харківській області з доданими матеріалами перевірки ФО-П ОСОБА_1 від 30.01.2019 № 96/20/9/РРО/2587805454).
На підставі вищезазначеної інформації, заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області видано наказ № 679 від 08.04.2019 про проведення заходу державного контролю ФО-П ОСОБА_1 (а.с. 84).
Так, інспекторами Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу від 08.04.2019 № 679 та направлення на проведення інспекційного відвідування 02.03-03/1211 від 08.04.2019 здійснено вихід за фактичною адресою здійснення господарської діяльності позивача: АДРЕСА_1.
Під час виходу інспекторами праці встановлено, що ФО-П ОСОБА_1. та особа, уповноважена на представництво інтересів ФО-П ОСОБА_1 відсутні за зазначеною адресою, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК5578/297/НД від 09.04.2019 (а.с. 39-42) та вимогу про надання документів № ХК5578/297/ПД від 09.04.2019 (а.с.43-44), направлений позивачу засобами поштового зв`язку.
На виконання вимоги про надання документів № ХК5578/297/ПД від 09.04.2019 об`єкт відвідування надав перелік документів, зазначених у вимозі.
За результатами розгляду наданих позивачем документів, інспекторами праці Головного управління Держпраці у Харківській області складено акт № ХК5578/297/НП/АВ від 19.04.2019 (а.с. 18-38).
Згідно висновків акту перевірки було встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП, яке виявилось у тому, що до роботи було допущено працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме: ОСОБА_2 .
За результатами інспекційного відвідування посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області прийнято припис про усунення порушень законодавства про працю № ХК5578/297/НД/АВ/П від 19.04.2019 року.
Не погодившись з приписом про усунення порушень законодавства про працю позивач оскаржив його до Головного управління Держпраці у Харківській області, але станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, Головним управлінням Держпраці у Харківській області відповіді за результатами розгляду скарги ФО-П ОСОБА_1 не отримав.
Також судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2019 року відповідач прийняв постанову про накладення штрафу № ХК5578/297/НП/АВ/П/ТД-ФС на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 125190,00 грн. (а.с. 58-61).
Не погодившись з винесеною відповідачем постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені інспектором в акті твердження щодо допуску ФО-П ОСОБА_1 до роботи особи з якою не укладено трудовий договір, оскільки, в орендованому позивачем приміщенні знаходився реалізатор продукції іншої фізичної особи-підприємця, який здійснює продаж товарів за цією ж адресою, не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що за адресою фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 було встановлено, що за прилавком здійснюють реалізацію продуктів харчування та напоїв дві особи ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), які надали усні пояснення, в яких зазначили, що працюють у ФОП ОСОБА_1 . В свою чергу, серед документів наданих під час проведення інспекційного відвідування були відсутні документи або пояснення, які б підтверджували факт належного оформлення трудових відносин з громадянкою ОСОБА_2 . Щодо висновку суду першої інстанції про те, що виявлений неоформлений працівник ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_4 , яка є власником та орендодавцем магазину, апелянт вказав, що під час інспекційного відвідування позивачем не було надано інспектору праці нібито договір оренди між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 . Також не надано документів, які б підтверджували право власності ФОП ОСОБА_4 на приміщення, де розташований продовольчий магазин, а в матеріалах справи відсутні докази щодо підтвердження трудових відносин між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Також апелянт вказав, що суд першої інстанції не зазначив на підставі яких доказів, останнім було встановлено факт наявності трудових відносин між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877-V).
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення № 96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 "Про деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок № 295).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Згідно із пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією.
Відповідно до п. 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Судовим розглядом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування складено акт № ХК5578/297/НП/АВ від 19.04.2019 р., в якому перевіряючими зафіксовано порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП, яке виявилось у тому, що до роботи було допущено працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а саме: ОСОБА_2 .
Такого висновку контролюючий орган дійшов на підставі того, що за адресою фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 було встановлено, що за прилавком здійснюють реалізацію продуктів харчування та напоїв дві особи ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), які надали усні пояснення, в яких зазначили, що працюють у ФОП ОСОБА_1 . В свою чергу, серед документів наданих під час проведення інспекційного відвідування були відсутні документи або пояснення, які б підтверджували факт належного оформлення трудових відносин з громадянкою ОСОБА_2 .
Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що Головне управління Держпраці у Харківській області не мало достатніх правових підстав для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Такий висновок судом першої інстанції зроблений на підставі того, що 30.01.2019 співробітниками ГУ ДФС у Харківській області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензії, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Суд вказав, що згідно акту перевірки № 006138 від 29.01.2019 р. співробітниками ГУ ДФС у Харківській області під час проведення фактичної перевірки порушень законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) з боку ФОП ОСОБА_1 не виявлено. Жодного факту з перелічених питань, які підлягають з`ясуванню під час проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДФС у Харківській області не виявлено та в акті перевірки не висвітлено. Жодним належним та допустимим доказом не підтверджено наявність порушення щодо укладання трудового договору.
Колегія суддів зазначає, що згідно відомостей, які містяться у вказаному вище акті перевірки, в графі 2.2.14 "Додаткова інформація про факти встановлені в ході перевірки", вказано про встановлення фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, а саме 20.01.2019 р. у магазині виконували обов`язки продавців дві жінки, що здійснювали продаж товарів без оформлення трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 . Повідомити дані щодо себе жінки відмовилися, але відомо, що одну з них звати ОСОБА_5 . Після початку проведення перевірки зазначені вище жінки залишили приміщення магазину, натомість до магазину прийшла продавець ОСОБА_6 (а.с. 83).
Як вказувалося вище, згідно із пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією. До такої інформації Порядком № 295 віднесено інформацію ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.
Враховуючи те, що в акті № 006138 від 29.01.2019 р. територіальним органом ДФС був встановлений фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, у відповідача виникло право на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , а тому висновок суду першої інстанції про відсутність таких підстав є помилковим.
Стосовно виявлених порушень при проведенні інспекційного відвідування колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 КЗпП України, цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Вказані ознаки трудового договору витікають, як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про охорону праці»).
Зі змісту акту перевірки вбачається, що в ході інспекційного відвідування контролюючим органом встановлено, що в магазині, в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, торгівлю товарами (діяльність, що має ознаки трудових відносин) здійснює особа, з якою позивачем не укладеного трудового договору.   
Колегія суддів зазначає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Судовим розглядом встановлено, що фактичною адресою здійснення господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2010 року, номер витягу 25710809 та Свідоцтву про право власності нерухомого майна від 26.03.2010 р., вказане приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.04.2002 року та здійснює господарську діяльність за кодом КВЕД 47.11 - Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).
Також судовим розглядом встановлено, що 03.01.2018 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди, за умовами якого ФО-П ОСОБА_1 орендує частину приміщення-магазину загальною площею 89 кв.м., у тому числі приміщення для зберігання алкогольних напоїв № 3 площею 55 кв.м., тютюнових виробів № 1 площею  32 кв.м. та торгівельну залу площею 22 кв.м. (а.с. 62-63). Факт передачі предмету оренди підтверджується актом приймання-передачі об`єкта від 03.01.2018 р. (а.с. 64).
Як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, в орендованій частині магазину за трудовим договором з ФО-П ОСОБА_1 працює ОСОБА_3 , а в іншій частині магазину здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4 , яка також використовує працю найнятих працівників, в тому числі й ОСОБА_2 .
Вказане твердження суду першої інстанції колегія суддів вважає таким, що було передчасно зроблено на момент розгляду справі в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження цієї обставини.
Докази перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 були надані ФОП ОСОБА_1 (позивачем у цій справі) лише до суду апеляційної інстанції, а саме надано копію розпорядження № 1 від 09.04.2019 р. про прийняття з 09.04.2019 р. ОСОБА_2 на посаду продавця продовольчих товарів. Тобто, ФОП ОСОБА_4 оформлено трудові відносини з ОСОБА_2 у день проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
Що стосується посилання апелянта на те, що підтвердженням здійснення трудових відносин без укладення трудового договору є усні пояснення ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що ці пояснення записані зі слів ОСОБА_2 інспекторами ГУ Держпраці у Харківській області Негодовим С.С. та Євтушенко О.Л . та міститься відмітка, що ОСОБА_2 від підпису цих пояснень відмовилася. Разом з тим, в цих поясненнях у графі "Підприємство, ФО-П/Роботодавець" дослівно зазначено: "ФОП ОСОБА_1" і з урахуванням того, що за адресою: АДРЕСА_1, здійснюють підприємницьку діяльність як ФОП ОСОБА_1 так і ФОП ОСОБА_4 , вказані пояснення не можуть бути належним доказом підтвердження факту здійснення трудових відносин без укладення трудового договору саме з позивачем у цій справі. В свою чергу, позивач вказує на те, що ОСОБА_2 має належним чином оформлені трудові відносини саме ФОП ОСОБА_4 , яка не була об`єктом інспекційного відвідування.
Посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів належного оформлення трудових відносин з ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки ця особа має трудові відносини із іншим суб`єктом господарювання, про що вказувалося вище, а позивач не наділений повноваженнями чи обов`язком вимагати або мати в наявності документи щодо оформлення трудових відносин особи із іншим суб`єктом господарювання.
Що стосується посилання апелянта на те, що під час інспекційного відвідування позивачем не було надано інспектору праці договір оренди між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 , а також не надано документів, які б підтверджували право власності ФОП ОСОБА_4 на приміщення, де розташований продовольчий магазин, колегія суддів зазначає, що фактично інспекційного відвідування проведено не було, у зв`язку з відсутністю ФОП ОСОБА_1 за зазначеною адресою, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК5578/297/НД від 09.04.2019 р. (а.с. 39-42). У вимозі про надання документів № ХК5578/297/ПД від 09.04.2019 р. (а.с. 43-44), яка направлялася на адресу позивача також не вказано про необхідність надання такого договору, а також документів, які б підтверджували право власності ФОП ОСОБА_4 на приміщення, де розташований продовольчий магазин, а тому ці доводи апелянта є безпідставними.                 
Крім того, суд зазначає, що положеннями ст. 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів на спростування презумпції правомірності зазначеного вище договору відповідачем надано не було.
У зв`язку з тим, що відповідачем не доведено факту здійснення ОСОБА_2 обов`язку продавця саме у ФОП ОСОБА_1 , зокрема, відповідачем, з метою підтвердження цього факту не здійснювалося контрольної закупки, чи інших дій, колегія суддів зазначає, що сам факт перебування цієї під час інспекційного відвідування у магазині, в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач (чи в частині, що ним орендується), не може беззаперечно свідчити про допуск позивачем його до виконання трудових обов`язків без укладення трудового договору.
На підставі цього, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України здійснено при неповному та необ`єктивному дослідженні всіх фактичних обставин справи, а тому спірна постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню.
Що стосується доводів апелянта, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку із помилковим висновком суду щодо певних обставин справи, колегія суддів зазначає, що ці обставини на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не впливають, але ці обставини є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів його прийняття, на підставі ч. 4 ст. 317 КАС України.
В іншій частині, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі № 520/6208/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі № 520/6208/19 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі № 520/6208/19 - змінити в частині мотивів його прийняття.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі № 520/6208/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  27.01.2020 року