ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2240/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області   про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить: 
-          визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2018 року №Ф-153000-52 в сумі 10  086,12 грн, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області;
-          зобов`язати ГУ ДФС у Київській області привести у відповідність із прийнятим рішенням інтегровану картку платника єдиного внеску №11-029536, за якою у позивача рахується борг у сумі 10  086,12 грн, як у особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що будучи фізичною особою-підприємцем та одночасно, виключно в межах обраних видів економічної діяльності, на підставі Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, здійснює незалежну професійну діяльність як арбітражний керуючий та адвокат. Разом з тим, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, позивач вважає, що зобов`язаний вести єдиний податковий облік та сплачувати податки саме як фізична особа-підприємець 3-ї групи єдиного податку за вказаними вище видами економічної діяльності, оскільки види діяльності фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадають, відтак не зобов`язаний подавати звітність як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність з огляду на ті обставини, що фактично у даному випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування. 
У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено, що під час прийняття оспорюваної вимоги Головне управління ДФС у Київській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин у справі. Свої доводи обґрунтовує тим, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як само зайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.11.2001 Виконавчим комітетом Ковпаківської районної в місті Суми ради позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності про що зроблено відповідний запис в журналі обліку реєстраційних справ за № 2447 та видано Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, а 12.11.2001 контролюючим фіскальним органом - ДПІ в м. Суми взято позивача на облік, як платника податків і зборів (обов`язкових платежів) про що зроблено відмітку на лицьовому звороті Свідоцтва та 13.11.2001 видано довідку про взяття на облік платника податків за № 4986.
В подальшому, Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи від 09.11.2001 було замінено на Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (серія НОМЕР_3), номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до СДР № 2 632 017 0000 006059 (додаток 5), а 02.09.2009, у зв`язку зі зміною місця проживання, було змінено на Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (серія НОМЕР_4).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на даний час реєстраційна справа позивача знаходиться в Броварській районній державній адміністрації, взятий на облік як платник податків 10.11.2001 за № 11033 та обліковуюсь в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, при цьому, як платник єдиного соціального внеску взятий на облік 29.05.2013 за № 11- 029536 та здійснює, серед іншого, наступні види економічної діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права (основний); 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.21 Постачання готових страв для подій; 56.30 Обслуговування напоями.  
20.05.2003 року Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України, на підставі рішення від 13.05.2003 № 23-44/1154, позивачу було видано ліцензію (бланк серії АА № 487826) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) строком дії з 20.05.2003 по 19.05.2006.
18.05.2006 Міністерством економіки України, на підставі рішення від 26.04.2006 № 67-27/325, позивачу було видано ліцензію (бланк серії АВ № 081054) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) строком дії з 18.05.2006 по 17.05.2011.
16.08.2011 Державним департаментом з питань банкрутства, на підставі рішення від 02.08.2011 № 216-50-17/2739, позивачу було видано ліцензію (бланк серії АГ № 580364) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на необмежений строк.
05.07.2013 у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на підставі наказу Міністерства юстиції України від 28.05.2013 року № 1005/5, позивачу було видано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за № 1105 без обмеження строку його дії та включено до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
29.06.2010 на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.06.2010 № 2-2-3 позивач отримав Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (додаток 13) та включений до Єдиного реєстру адвокатів України як адвоката, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність.
Відповідно до Довідки про взяття на облік платника податків за формою № 4-ОПП від 26.12.2014 № 1426581401557, виданої ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві (код ДПІ-2658), позивач взятий на облік у контролюючих органах 10.11.2001 за № 11033 і перебуває на обліку як фізична особа - підприємець, адвокат, арбітражний керуючий. 
Крім того, відповідно до Повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 2-ЄСВ від 16.04.2015 № 1526588000249 позивач за власним ідентифікаційним номером 2923716171, 29.05.2013 взятий на облік як платник єдиного соціального внеску в органах доходів і зборів ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві (код ДПІ-2658) за реєстраційним номером 11-029536.
Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку № 1910293400657 від 25.04.2019, виданого Броварським управлінням ГУ ДФС у Київській області позивач починаючи з 01.01.2017, зареєстрований як платник єдиного податку 3-ї групи зі ставкою 5 % від отриманого доходу та здійснює, серед іншого, наступні види господарської діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права (основний); 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.
У 2017 році позивачем, як самозайнятою особою, було проведено оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 22 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 2017 рік, у розмірі 8448,00 грн, що підтверджується випискою з ПАТ «Діамантбанк» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 15.03.2017, відповідно до якої 15.03.2017 позивачем одним платежем було сплачено ЄСВ у розмірі 22% за 1, 2, 3 та 4 квартали 2017 року.
У 2018 році позивачем, як самозайнятою особою, було проведено оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 22 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 2018 рік, у розмірі 9828,72 грн, що підтверджується: платіжним дорученням № 3 від 16.03.2018 на суму 2010,80 грн; платіжним дорученням № 6 від 19.03.2018  на суму 446,38 грн; платіжним дорученням № 25 від 27.06.2018 на суму 2457,18 грн;  платіжним дорученням № 26 від 11.10.2018 на суму 2457,18 грн; платіжним дорученням № 27 від 02.11.2018 на суму 2457,18 грн.
Разом з тим, згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача, по єдиному соціальному внеску станом на 30.11.2018 не сплачено єдиного соціального внеску по наступним нарахуванням:
-          09.02.2018 року автоматично здійснено нарахування за 2017 рік (у розмірі 8448 грн), залишок не сплачених сум становить 257,40 грн;
-          19.07.2018 року здійснено автоматично нарахування за 2 квартал 2018 року, як ФОП в сумі 2457,18 грн та як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність - арбітражного керуючого в сумі 2457,18 грн;
-          19.10.2018 року здійснено автоматично нарахування за 3 квартал 2018 року, як ФОП в сумі 2457,18 грн та як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність - арбітражного керуючого в сумі 2457,18 грн.
В результаті вище викладеного, в інтегрованій картці платника виникла заборгованість на суму 10086,12 грн.
Таким чином, у зв`язку з наявністю боргу у позивача з єдиного внеску, ГУ ДФС у Київській області виставлено та направлено вимогу від 06.12.2018 №Ф-153000-52.
Позивач не погоджуючись із спірним рішенням та вважаючи його необгрунтованим та протиправним, звернувся з даним адміністративним  позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з наявністю боргу у позивача з єдиного внеску, ГУ ДФС у Київській області правомірно виставлено на направлено вимогу від 06.12.2018 №Ф-153000-52, при цьому позивач обґрунтовує неможливість його обліку і як самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність і особи, що здійснює підприємницьку діяльність, однак не спростовує обов`язку сплати ЄСВ по кожному зі статусів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника. Одна і та ж особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 4, 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є : фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Тобто, законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у п. 4, 5 ч. 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (ч. 2 статті 5 Закону № 2464-VI).
Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162 (далі - Порядок № 1162).
Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Так, позивач перебуває на обліку контролюючого органу як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування 3 групи.
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок № 1162 не передбачає.
Отже, законодавством розмежовується поняття «фізична особа-підприємець» та «особи, які провадять незалежну професійну діяльність». При цьому, положеннями Закону № 2464-VІ, який є спеціальним у сфері забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не визначеного такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а тому порядок обліку та сплати єдиного внеску таким платником положеннями Закону № 2464-VІ не передбачений.
Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.
Відтак, твердження податкового органу про наявність у позивача обов`язку окремо сплачувати єдиний соціальний внесок, як самозайнята особа та як фізична особа-підприємець є безпідставними та таке нарахування призводить до повторної сплати єдиного внеску позивачем.
Як свідчать обставини справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування з декількома видами економічної діяльності. 
Основним видом економічної діяльності позивача є «Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» за кодом згідно КВЕД 46.39, «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» за кодом згідно КВЕД 47.11, «Діяльність ресторанів надання послуг мобільного харчування» за кодом згідно КВЕД 56.10, «Постачання готових страв та напоїв» за кодом згідно КВЕД 56.21, «Обслуговування напоями» за кодом згідно КВЕД 56.30, тобто він є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.
Також позивач провадить діяльність за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права», за КВЕД 69.20 «Діяльність у сфері бухгалтерського обліку і аудиту; консультування з питань оподаткування», за КВЕД 70.22 «Консультування з питань комерційної діяльності й керування».
Як вбачається з матеріалів справи, у 2017 та 2018 роках позивачем, як самозайнятою особою, було проведено оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 22 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на відповідний рік. Тобто, позивачем у повному обсязі, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» проведено оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Дана обставина не спростована та не заперечується відповідачем.
Відтак, відповідач безпідставно здійснив подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із такого виду діяльності позивача як здійснення незалежної професійної діяльності.
А тому, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог і визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2018 року №Ф-153000-52.
Зазначені вище висновки відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 520/3939/19.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині зобов`язання ГУ ДФС у Київській області привести у відповідність із прийнятим рішенням інтегровану картку платника єдиного внеску №11-029536, як похідної та такої, що сприятиме повному відновленню порушених прав позивача.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про задоволення позову.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення № 25081 від 02.05.2019 року позивачем було сплачено 768,40 грн судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом та відповідно до платіжного доручення № ПН4782 від 08.08.2019 року сплачено 1152, 60 грн судового збору за звернення з апеляційною скаргою, загалом - 1921,00 грн, які йому мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області   про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2018 року №Ф-153000-52.
Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області привести у відповідність із прийнятим рішенням інтегровану картку платника єдиного внеску №11-029536.

Стягнути з Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, будинок 5-А; ідентифікаційний код: 39393260) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Арбітражного керуючого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                               І.О. Лічевецький