ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/783/20 Справа № 200/16159/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш  В. І. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

                                В С Т А Н О В И Л А:

       08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, просив стягнути з АТ «ПУМБ» на його користь грошові кошти у розмірі 38655 грн. та судові витрати по справі (а.с.1-4).
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про повернення коштів та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6242 грн. Стягнуто АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.104-107).
       Не погодившись з рішенням суду, АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просилл рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.116-118).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та а АТ «Перший Український міжнародний банк» укладено кредитний договір № 6766668 від 04.09.2008 року, згідно якого позивач отримав кошти у розмірі 23739 доларів США на придбання у кредит авто марки Toyota Corollа, зі строком виплати боргу до 04.09.2015 року.
Факт отримання відповідачем грошових коштів у зазначеній вище сумі підтверджується підписом у кредитному договорі. Обов`язки за договором позивачем виконано у повному обсязі у відповідності графіка погашення кредиту. 
13.01.2015 року між позивачем та банком на підставі заяви позивача укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 04.09.2008 року № 6766668 та продовжено строк повернення кредитних коштів до березня 2017 року, складений та затверджений новий графік повернення коштів. Позивач виконав всі покладенні на нього зобов`язання достроково та кредит було закрито 13 жовтня 2016 року, що підтверджується довідкою заступника керуючого відділенням з контрольно-операційної діяльності відділення ПУМБ в м. Дніпро від 12.04.2019 року.
Однак, 26.07.2018 року позивач з родиною пересуваючись на авто, придбаному за кредитні кошти, були зупинені співробітниками поліції на підставі того, що його автомобіль знаходиться в розшуку та на нього накладений арешт Шевченківським відділом ДВС, було викликано евакуатор та автомобіль направлено до штрафмайданчику.
Згідно наданих квитанцій, позивачем понесені витрати на евакуатор за перевезення тимчасово затриманого автомобіля в розмірі 1220 грн. та за зберігання автомобіля Toyota Corollа д.н НОМЕР_1 на штрафному майданчику в розмірі 1056 грн. та 30 грн. за банківські операції.
Після усного звернення до Шевченківського ДВС, стало відомо, що ними накладено арешт на майно позивача, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за яким з позивача на користь відповідача стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 6766668 від 04.09.2008 за період з 16.03.2015 року по 17.11.2015 року у розмірі 37368 гривень 23копійки.
Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи квитанцій про погашення кредитних зобов`язань за період з 16.03.2015 року по 17.11.2015 рік заборгованість за кредитним договором була відсутня.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», виходив із того, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь суми виконавчого збору 10% - 3763 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн., що підлягали стягненню під час закриття виконавчого провадження, підлягають задоволенню та підтверджуються квитанцією про сплату від 05.07.2018 р. Також є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь коштів за перевезення тимчасово затриманого автомобіля Toyota Coroll д.н НОМЕР_1 , що належить позивачу в розмірі 1220 грн. та за зберігання автомобіля Toyota Coroll д.н НОМЕР_1 на штрафному майданчику в розмірі 1056 грн., а також 30 грн. за обслуговування банком. 
Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо відшкодування вартості таксі в розмірі 500 грн. та витрачених коштів на лікування, суд першої інстанції виходив із відсутності наслідково-причинного зв`язку між подіями та необхідністю придбання зазначених ліків на загальну суму 4833 грн.
Окрім того, позивачем пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 27080 грн., які суд задовольнив частково, виходячи з принципу розумності і справедливості визначив і стягнув з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Згідно ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. 
Відповідачем, вищезазначені вимоги закону виконані не були, про відсутність заборгованості позивача перед ними виконавчу службу не повідомили.
Доводи апеляційної скарги, що обов`язок повідомляти виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником покладається на обох сторін, колегія суддів приймає до уваги, однак відповідно до змісту позовної заяви позивач не знав про відкрите виконавче провадження, а відповідач жодним чином не спростував такі доводи. 
Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
       Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було досліджено, чи не було підставою доставлення транспортного засобу на штрафмайданчик адміністративне правопорушення з боку водія — ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26.07.2018 року, огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з ВП 49903551 Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (а.с.26).
       Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” – залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: