ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1053/20 Справа № 205/9586/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_1 

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, –

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 21.09.2010 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Білоус С.В., покупцем якої є позивачка у справі, яка не встигла зареєструвати право власності на своє ім`я, оскільки вона є громадянкою Росії та після придбання житла вимушена була повернутися до місця свого постійного проживання, у зв`язку з хворобою батька. Після чого позивачка також не могла зареєструвати право власності на підставі договору, оскільки на спірну квартиру було накладено арешт.

12 лютого 2015 року позивачка дізналася, що належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 продана на електронних торгах. Вказані торги були проведені ДП “Інформаційний центр” на замовлення Ленінського ВДВС, про що було складено протокол проведення електронних торгів № 49479 від 12.02.2015 року, на виконання судових рішень за боргами ОСОБА_4 .

Далі, 26.03.2015 року приватним нотаріусом ДМНО було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім`я ОСОБА_3 

09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ричка Ю.О. за реєстровим № 2114.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_5 (після укладання шлюбу “ ОСОБА_6 ”) право власності на спірну квартиру.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м., яка складається з: 1 – коридор, 2 – санвузол, 3 – кухня, 4 – житлова, I – балкон, вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2019 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м., яка складається з: 1 – коридор, 2 – санвузол, 3 – кухня, 4 – житлова, I – балкон.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційних скаргах Новокодацький ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_7 В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційні скарги, позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скарги відповідача та третьої особи – без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 21.09.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка складається з: 1 – коридор, 2 – санвузол, 3 – кухня, 4 – житлова, І – балкон, загальною площею 30,5 кв.м., житловою – 18,4 кв.м., продаж вчинено за 37 508,00 грн. Згідно умов договору ОСОБА_5 в цілому прийняла у власність вказану квартиру. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В. за реєстровим № 867 (а.с.34-36).

Як зазначила позивач, 02.02.2015 року їй стало відомо, що вищезазначена квартира виставлена Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ на електронні торги по зведеному виконавчому провадженню про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованості.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ Єремєєвої О.О. від 11.11.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1423/2011, виданого 03.06.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 19 383,85 грн. (а.с.164).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2009 року.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ Єремєєвої О.О. від 14.11.2013 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4 

04 лютого 2015 року та 11 лютого 2015 року ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 на підставі довіреності, звертався до Ленінського ВДВС ДМУЮ з заявою про зняття з продажу на електронних торгах квартири, що належить на праві власності позивачу. Однак, спірне майно не було знято з продажу на електронних торгах та були проведені.

12 лютого 2015 року квартира АДРЕСА_1 була реалізована на електронних торгах, проведених ДП “Інформаційний центр” МЮУ на замовлення Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, переможцем торгів визнано учасника № 8, що підтверджується протоколом № 49479 проведення електронних торгів від 12.02.2015 року (а.с.11).

02 березня 2015 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Єремєєвою О.О. було складено акт проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна, згідно якого переможцем торгів став ОСОБА_3 (а.с.12).

Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Єремєєвої О.О. від 19.03.2015 року виконавче провадження закінчено.

26 березня 2015 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстроване 26.03.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О., за реєстровим № 2114 (а.с.13-14).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири є ОСОБА_1 (а.с.15).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10 листопада 2017 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.90-93).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивачки поза її волею, що є підставою для його витребування у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

За ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 205/1093/15-ц від 01.08.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ “ПриватБанк” задоволені. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 до Новокодацького ВДВС Дніпропетровського МУЮ, ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України, треті особи: ПАТ КБ “ПриватБанк”, ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , про визнання торгів та протоколу недійсними, визнання акту недійсним, скасування свідоцтва – відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2018 року відмовлено ОСОБА_11 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою її адвокатом Журою Н.В., на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2018 року.

Скасовуючи рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2017 року, апеляційним судом було установлено, що договір купівлі-продажу від 21.09.2010 року був лише нотаріально посвідчений, державну реєстрацію не пройшов.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації – з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, на момент проведення торгів з реалізації спірної квартири — 02.03.2015 року, ні банк, ні Новокадацький ВДВС Дніпропетровського МУЮ, ні ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України не мали відомостей про право власності позивачки на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу, за яким позивачка придбала квартиру не пройшов державну реєстрацію, а тому їх дії щодо проведення електронних торгів відповідали вимогам чинного законодавства.

Крім того, з доводів позовної заяви не вбачається, які саме порушення відбувались під час проведення електронних торгів з продажу спірної нерухомості, хоча головна умова, яка повинна бути встановлена судом, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.12.2019 року було витребувано у Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області належним чином завірені матеріали зведеного виконавчого провадження № 41708867 з примусового виконання: виконавчого листа № 2-1423/2011, виданого 03.06.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованості в розмірі 19 383,85 грн. (ВП № 40605867); виконавчого листа № 200/11076/13, виданого 16.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованості в розмірі 28 972,78 грн. (ВП № 41535649); виконавчого листа № 200/11076/13, виданого 16.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” судового збору в розмірі 229,40 грн. (ВП № 41535781).

На виконання вказаної ухвали державною виконавчою службою було надано належним чином завірені матеріали зведеного виконавчого провадження № 41708867.

Колегію суддів було перевірено та досліджено матеріали виконавчого провадження, з яких встановлено, що на примусовому виконанні в Ленінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебували: виконавчий лист № 2-1423/2011, виданий 03.06.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованості в розмірі 19 383,85 грн. (ВП № 40605867); виконавчий лист № 200/11076/13, виданий 16.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованості в розмірі 28 972,78 грн. (ВП № 41535649); виконавчий лист № 200/11076/13, виданий 16.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” судового збору в розмірі 229,40 грн. (ВП № 41535781).

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України “Про виконавче провадження” державним виконавцем 17.01.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої було направлено сторонам виконавчого провадження, та був наданий строк для самостійного виконання рішення до 24.01.2014 року.

Рішення боржником в строки вказані у постанові про відкриття виконавчого провадження самостійно виконано не було, тому державним виконавцем розпочать примусове виконання рішення.

В ході проведення виконавчих дій старшим державним виконавцем 08.02.2014 року складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику відповідно до відповіді БТІ та витягу з Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2009 року.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на момент проведення торгів належала ОСОБА_4 .

В подальшому 10.07.2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта.

На адресу Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 30.10.2014 року надійшов висновок експерта щодо оцінки арештованого майна.

Після закінчення строку на оскарження вартості оцінки майна старшим державним виконавцем сформовано пакет документів та 14.11.2014 року направлено до Головного управління юстиції у Дніпропетровської області для перевірки та реєстрації на сайті електронних торгів для проведення торгів.

На адресу Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 03.02.2015 року надійшла заява ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 щодо зняття з продажу квартири АДРЕСА_1 , до заяви було додано копію позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно, подану до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, копію договору купівлі-продажу від 21.09.2010 року та довіреність від 29.01.2015 року.

Старшим державним виконавцем 05.02.2015 року направлено повідомлення до Головного управління юстиції у Дніпропетровської області щодо вирішення питання про зупинення електронних торгів до винесення рішення судом.

З Головного управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла відповідь, згідно якої встановлено, що підстав для зупинення електронних торгів не має.

Згідно протоколу № 49479 від 12.02.2015 року торги відбулися, переможцем яких став учасник під № 8.

02 березня 2015 року старшим державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна, переможцем яких став ОСОБА_3 .

Таким чином, дії державного виконавця вчинені у відповідності до вимог Закону України “Про виконавче провадження”.

Під час проведення електронних торгів з продажу спірної нерухомості порушень, що могли вплинути на результат торгів, не встановлено.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21.09.2010 року був лише нотаріально посвідчений, державну реєстрацію він не пройшов.

Право власності ОСОБА_11 ) на квартиру АДРЕСА_1 набула на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року (т.1а.с.215), вже після проведених торгів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_11 ) не має правових підстав витребувати відповідне майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для витребування із чужого незаконного володіння спірного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України з позивачки на користь Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений останніми за подачу апеляційних скарг по 1 576,88 грн. на кожного.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року – скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння – відмовити у повному обсязі.

Стягнути з  ОСОБА_2  на користь Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судовий збір в розмірі 1 576,88 грн.

Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 576,88 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко