ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2993/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Бараненка  І.І., суддів: Бабенка К.А., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, у якому просив визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області встановити статус інваліда війні та видати відповідне посвідчення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року - без змін. 
За правилами п.  3 ч.  1    ст.  311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача та, перевіривши доводи апеляції та відзиву на неї наявними у матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач визнаний інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Однак, позивач не представив доказів того, що він отримав інвалідність, пов`язану із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Представлені суду копія листа Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної від 04.09.2019   № 01.1-14/1069, копія експертного висновку від 23.12.1996 № 10/96, копія довідки Ніжинського АТП-17455, копія довідки від 25.09.92   № 05-684, копія довідки Ніжинського АТП-17455 від 17.09.1999, копія акту Ніжинського УСЗН, копія маршрутного листа від 13.09.1999   № 78 не підтверджують безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою умовою для встановлення статусу інваліда війни згідно п.9 ч.2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, а вказують лише на те, що позивач працював водієм в Ніжинському АТП-17455, був направлений для вивезення оснащення із 30-км зони Чорнобильської АЕС, що для відповідача не є законною підставою для видачі посвідчення. Наявними в матеріалах справи документами підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановленім йому у зв`язку з цим групи інвалідності, що у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказані документи не підтверджують участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою умовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось. Отже, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №  796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-XII).
За змістом статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №  3551-XII) ветеранами війни визначено осіб, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Законом № 1770-ІV від 15.06.2004 частину другу статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 було доповнено пунктом 9. Відповідно до цих змін, особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни.
Наведені зміни до законодавства були прийняті з метою віднесення до інвалідів війни вузької категорії осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями при виконанні робіт у 30 кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення були залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, що перебували у складі військових формувань, підпорядкованих Міністерству оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Отже, з числа осіб, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №  302 визначено, що документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону, є посвідчення, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, «Посвідчення інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Таким чином, обов`язковою і єдиною умовою віднесення особи до інваліда війни згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ є наявність у особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не представив доказів того, що він отримав інвалідність, пов`язану із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, відповідач правомірно відмовив йому  у видачі посвідчення інваліда війни.
З огляду на вищезазначене та, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та вирішив спір у відповідності до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для скасування рішення першої інстанції відсутні.
Відповідно до ч.  1  ст.  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.  308,  311,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року - без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені  статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України  за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті  328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                                І.І.  Бараненко

Судді:                                                                                                    К.А.  Бабенко

                                                                                                    Є.В.  Чаку