ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2020 р.                                                                    Справа №914/695/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого - судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                      О.П. Дубник
          М.І. Хабіб,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-838-19 від 18.11.2019 (вх. № 01-05/4218/19 від 26.11.2019) 
на рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2019 (суддя М.Р. Король; повний текст рішення складено 28.10.2019)
у справі № 914/695/19
за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі НАК «Нафтогаз України»)
до відповідача: Комунального підприємства «Бродитеплоенерго» (надалі КП  «Бродитеплоенерго»)
про стягнення 49922,06 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

01.04.2019 року НАК «Нафтогаз України» звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до КП «Бродитеплоенерго» про стягнення 49922,06 грн., з яких: 37,89 грн. основний борг, 4,98 грн. пеня, 15449,99 грн. 3% річних та 34429,20 грн. інфляційні втрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач оплатив отриманий від позивача природний газ з порушенням строків, визначених в укладеному між сторонами договорі.
Рішенням господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/695/19 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 28.10.2019) (суддя М.Р.  Король) частково задоволено позов НАК «Нафтогаз України». Стягнуто з КП  «Бродитеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» заборгованість у сумі 12,23  грн., у тому числі: пеня у сумі 4,98  грн., 3% річних у сумі 1,69 грн. та інфляційні втрати у сумі 5,56 грн.; а також 0,47 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що спірну суму основного боргу відповідач сплатив до моменту звернення позивача з даним позовом, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1246 від 28.02.2019р. на суму 37,89 грн., у зв`язку з чим суд відмовив в задоволенні даних позовних вимог. Відповідач здійснив власними коштами оплату за поставлений позивачем природний газ у сумі 112,82грн., з яких: 74,93грн. за лютий 2017р. оплачено 20.04.2017р., 37,89грн. за березень 2017р. оплачено 28.02.2019р. з порушенням строку, встановленого п.  6.1 договору. Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, суд встановив, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 4,98  грн. пені (враховуючи межі позовних вимог), 1,69 грн. 3% річних та 5,56 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ «НАК «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/695/19, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 34424,22 грн. та 3% річних у сумі 15448,35 грн. Прийняти нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги задоволити. В іншій частині рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/695/19 залишити без змін. Скаржник вважає оскаржуване рішення в зазначеній частині прийнятим при неповному з`ясуванні обставин справи, без дослідження всіх наявних доказів, при постановленні якого порушено норми матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснені виключно на кошти, які сплачені відповідачем за рахунок власних коштів з порушенням строків, передбачених договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

КП «Бродитеплоенерго» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, оскаржуване рішення вважає законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що суд чітко встановив та розмежував оплату за поставлений позивачем природний газ, проведену відповідачем за спільними протокольними рішеннями і оплату, проведену власними коштами з порушенням строку, встановленого договором. При цьому, суд, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків, встановив, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4,98 грн. пені, 1,69 грн. 3% річних та 5,56 грн. інфляційних втрат.  

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/695/19 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.П. Дубник, М.І. Хабіб.
Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 914/695/19 та ухвалено здійснити розгляд апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» без повідомлення учасників справи відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України. 
З`ясовуючи питання про обізнаність сторін з порядком розгляду даної справи (без повідомлення учасників справи), суд встановив, що згідно з повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень № 7901010712893 та № 7901010712907 від 04.12.2019 сторони вважаються такими, що належно повідомлені про порядок розгляду справи.

Обставини справи

30.09.2016 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП  «Бродитеплоенерго»  (споживач), керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами, уклали договір постачання природного газу № 5135/1617-ТЕ-21 (а.с. 15-23).
Згідно з п.п. 1.1, 1.2 постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п.п. 2.1- 2.3 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 2250,0 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень - 250, листопад - 350, грудень - 450, IV кв. 2016 - 1050; січень - 400, лютий - 400, березень - 400, I кв. 2017 - 1200. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору. Планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. 
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договору).
За змістом пункту 5.2 договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 договору).
В пункті 6.1 договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
23.01.2017 між постачальником та споживачем укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 30.09.2016 № 5135/1617-ТЕ-21, відповідно до п.1 якої сторони дійшли згоди доповнити розділ 1 "Предмет договору" після пункту 1.2 пунктом 1.3 в наступній редакції: "1.3 Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно" (а.с. 24).
На виконання умов даного договору позивач протягом жовтня-листопада 2016 та лютого-березня 2017 поставив відповідачу природний газ на загальну суму 4906261,44  грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016 на суму 897032,30грн., від 30.11.2016 на суму 1491525,25грн., від 28.02.2017р. на суму 1490066,38грн., від 31.03.2017 на суму 1027637,51грн. Дані акти підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с.30-33).
З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської ОДА (сторона 2), КП «Бродитеплоенерго» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету (а.с. 73-74).
У зазначеному Спільному протокольному рішенні сторони погодили, що предметом рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (зі змінами).
В розділі 2 Спільного протокольного рішення від 20.04.2017 його сторони погодили наступний порядок проведення взаєморозрахунків.
Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 1027600,00 грн. з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20" (п. 2.2 Спільного протокольного рішення). 
Послідовність перерахування стороною 2 - 3 - останній стороні коштів в сумі 1027600,00 грн. відображено у пунктах 2.3-2.6 Спільного протокольного рішення. 
Згідно розділу 4 сторони, що підписали Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.
Відповідно до п. 5.2 це спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням.
Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписала спільне протокольне рішення без жодних зауважень, з чого можна зробити висновок про те, що позивач погодився на визначений порядок розрахунків.
На аналогічних умовах між цими ж сторонами укладено: 
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №3030 від 08 грудня 2016 на суму 1080882,62 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №1826 від 20 березня 2017 на суму 1490066,00 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України № 196 від 17 січня 2017 на суму 1307600,00 грн. (а.с. 75-78, 112-113).
В матеріалах справи містяться копії банківських виписок, з яких вбачається що на підставі постанов КМУ від 11.01.2005 № 20 та спільних протокольних рішень відповідач перерахував позивачу 4906148,62 грн. (а.с. 43-55).
Крім того, 20.04.2017 відповідач власними коштами здійснив оплату у розмірі 74,93грн., що не заперечується сторонами та підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки. Призначенням даного платежу зазначено - «оплата за природний газ за 2016 згідно догов. № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, у т.ч. ПДВ 12,49  грн.» (а.с.52).
Предметом даного позову, заявленого 01.04.2019, є вимога про стягнення 49922,06грн., з яких: 37,89 грн. основний борг, 4,98 грн. пеня, 15449,99 грн. 3% річних та 34429,20 грн. інфляційні втрати у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати переданого природного газу. 
Разом з тим, як вбачається з наданого відповідачем оригіналу платіжного доручення №1246 від 28.02.2019р. відповідач погасив борг в сумі 37,89грн. до моменту звернення позивача із цим позовом до суду, у зв`язку з чим місцевий господарський суд обгрунтовано та підставно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги.
Сторони не заперечують, що відповідач здійснив повну сплату грошових коштів за поставлений у спірному періоді природний газ.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
В ході розгляду даної справи суд встановив, що на виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, згідно актів приймання-передачі природного газу протягом жовтня-листопада 2016 та лютого-березня 2017 позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 4906261,44 грн., що сторонами не заперечується.
Як зазначалось вище, за участі позивача та відповідача підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України б/н від 20.04.2017, № 3030 від 08.12.2016, № 1826 від 20.03.2017, № 196 від 17.01.2017 на загальну суму 4906148,62 грн.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
Приписами статті 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання зокрема, є: регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.
Судом встановлено, що договір постачання природного газу № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 укладено між сторонами із спеціальними обов`язками, які покладаються на суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», Постанови КМУ №758 від 01.10.2015 та інших нормативно-правових актів.
Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок розрахунків державою по субвенціях, який є обов`язковою умовою при укладені договору із спеціальними обов`язками, та від умов яких сторони не можуть відступити в силу закону (ст.6 ЦК України, ч.1 ст.11 Закону «Про ринок природного газу»). 
Норми Постанови №20 не містять інших строків виконання державою зобов`язань, як бюджетний рік, та не містять застережень щодо того, що держава після закінчення бюджетного року не зобов`язується здійснити відшкодування сум субвенцій на підставі актів звірки розрахунків та спільних протокольних рішень, які становлять етапи у процедурі розрахунків, та є невід`ємною частиною Постанови №20, а отже, і частиною законодавства.
Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсиді та має пільги з оплати комунальних послуг. Трбто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між стороанми на підставі укладеного між ними договору.
Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Тобто, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить, зокрема Порядок від 11.01.2005 року № 20.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсовуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного) застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.
Наведену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 зі справи №924/296/18.
Колегія суддів зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП  «Бродитеплоенерго», підписавши спільні протокольні рішення № 3030 від 08.12.2016, № 196 від 17.01.2017, № 1826 від 20.03.2017, б/н від 20.04.2017, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що передбачений умовами спірного договору) порядок розрахунків. Таким чином, сторони узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією (позивачем), змінивши строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору постачання природного газу № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016.
З аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, обчислених від сум, які сплачені за спільними протокольними рішеннями, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, нарахованих на суму заборгованості, що погашена відповідачем власними коштами, колегія суддів враховує таке.
Матеріалами даної судової справи підтверджується, що відповідач власними коштами оплатив поставлений позивачем природний газ у сумі 112,82 грн., з яких: 74,93грн. - оплата за природний газ за 2016 рік, оплачено 20.04.2017 та 37,89 грн. - оплата за природний газ за березень 2017 року, оплачено 28.02.2019.
Місцевий господарський суд помилково зазначив, що 20.04.2017 відповідач власними коштами в сумі 74,93 грн. оплатив природний газ за лютий 2017.
Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
В пункті 6.1 договору постачання природного газу № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Проте, оплату у сумі 74,93 грн. за поставлений природний газ у 2016 відповідач здійснив 20.04.2017; оплату у сумі 37,89 грн. за природний газ, поставлений у березні 2017- 28.02.2019, а отже, з порушенням строку, встановленого п.6.1 договору.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати отриманого природного газу, визначені в п. 6.1 договору № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016, позивач здійснив нарахування трьох процентів річних на суму боргу 74,93грн. за період з 26.01.2017 по 11.04.2017, на суму боргу 37,89грн. за період з 31.07.2017 по 08.01.2019, а також, за період з 01.01.2017 по 30.11.2018р. інфляційних втрат.
Перевіривши вказаний розрахунок заборгованості в цій частині позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив арифметичну помилку при здійсненні перерахунку вказаних позовних вимог, не врахувавши, що 20.04.2017 відповідач оплатив природний газ за лютий 2017 в сумі 74,93 грн. 
Колегія суддів констатує, що дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 2,11  грн. за період з 26.01.2017 по 08.01.2019 та інфляційних втрат в сумі 8,52 грн. за період з 01.01.2017 по 30.11.2018р.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 0,99 грн. пені, нарахованої на суму боргу 74,93 грн. за період з 28.03.2017 по 19.04.2017 та 3,99 грн. пені, нарахованої на суму боргу 37,89 грн. за період з 26.04.2017 по 25.10.2017 слід зазначити таке.
Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до пункту 8.2 договору № 5135/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції, враховуючи межі позовних вимог, правомірно задоволив дану вимогу та стягнув з відповідача на користь позивача пеню в сумі 4,98 грн.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду необхідно змінити, шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини (з врахуванням ухвали від 28.10.2019) у відповідності до мотивувальної частини даної постанови.

Судові витрати

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-838-19 від 18.11.2019 (вх. № 01-05/4218/19 від 26.11.2019) залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/695/19 змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в такій редакції:.
Стягнути з Комунального підприємства "Бродитеплоенерго" (місцезнаходження: 80600, Львівська обл., Бродівський район, місто Броди, вулиця Гончарська, будинок 3А; ідентифікаційний код: 05445639) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код: 20077720) заборгованість у загальній сумі 15,61  грн. у тому числі: пеню у сумі 4,98  грн., три проценти річних у сумі 2,11  грн. та інфляційні втрати у сумі 8,52  грн.; а також 0,58 грн. судового збору.
В іншій частині рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2019 у справі №914/695/19 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    О.П. Дубник
           Суддя                                                                                                    М.І. Хабіб