ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року                                                                                      Справа № 640/6982/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                Епель О.В., 
суддів:                                                       Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                               Лісник Т.В.,
представника відповідача                     Москалюка Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві,

третя особа, яка не заявляє 
самостійні вимоги 
на предмет спору:           Святошинський районний суд м. Києва

про                     стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Святошинський районний суд м. Києва про стягнення допомоги на оздоровлення в розмірі 26 430,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу гарантовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів», і відсутність відповідних бюджетних асигнувань та/або їх закінчення станом на певну дату не є правовою підставою для позбавлення позивача такого права та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити відповідну виплату.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що позивач була незаконно поновлена на посаді судді та незаконно здійснює правосуддя, що в табелі обліку суду, в якому вона працює, 29.12.2018 позначено щодо неї як робочий день, а також на те, що станом на 26.12.2018 відповідач не мав коштів для виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, що відпустка на 29.12.2018 була надана позивачу, коли кошти на рахунках ГУ ДСА вже були вичерпані, що відповідач звертався до ДСА щодо надання додаткових коштів, але вони виділені не були.
          Крім того, у своїй скарзі апелянт також зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції повинен був вказати спеціальний код класифікації видатків, за яким здійснюватиметься стягнення коштів на підставі виконавчого листа, виданого за таким судовим рішенням. 
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач займає посаду судді Святошинського районного суду м. Києва.
Наказом Голови Святошинського районного суду міста Києва від 26.12.2018 №552/в позивачу було надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 12.12.2018 по 12.12.2019 тривалістю 1 робочий день 29.12.2018 та допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
26.12.2018 зазначений наказ надійшов для виконання до ТУ ДСА в м. Києві, однак допомога на оздоровлення позивачу нарахована та виплачена не була.
Позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повідомити її про причини невиконання наказу Голови Святошинського районного суду м.  Києва від 26.12.2018 № 552/в в частині виплати їй допомоги на оздоровлення.
Листом від 02.04.2019 № 2-653/19 відповідач повідомив позивача, що станом на 26.12.2018 залишок коштів на відповідному рахунку складав 0,00 грн. і додаткові кошти не призначались у зв`язку із закінченням бюджетного року.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 136 Закону № 1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Статтями 148, 149 Закону № 1402-VIII передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.
Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Отже, спеціальним законом, який регулює питання виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, чітко визначено право судді на її отримання та обов`язок органу щодо її виплати.
При цьому, у рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинно гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу у порядку, визначеному законодавством, було надано частину основної щорічної відпустки з одноразовою грошовою допомогою на оздоровлення, однак нарахування та виплату такої допомоги відповідачем не здійснено через відсутність коштів, що суперечить основним засадам Закону №  1402-VIII та порушує гарантоване ним право позивача.
При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 08.11.2005 у справі «Качко проти України», від 27.07.2004 у справі «Ромашов проти України», від 04.04.2006 у справі «Шевченко проти України», відповідно до яких реалізація особою права, що пов`язано з отриманням бюджетних коштів та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. 
Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. 
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.          
Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007 також неодноразово наголошувалося на неможливості ставлення гарантованих законом виплат, пільг тощо в залежність від видатків бюджету.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності нездійснення відповідачем виплати позивачу допомоги на оздоровлення в розмірі 26430,00 грн. та необхідність відновлення її порушеного права шляхом стягнення відповідної суми коштів.
Доводи апелянта про те, що позивач була незаконно поновлена на посаді судді та незаконно здійснює правосуддя, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини не входять до предмету доказування у цій справі та, відповідно до статті 308 КАС України, виходять за межі апеляційного перегляду.
Твердження апелянта про те, що в табелі обліку суду, в якому працює позивач, 29.12.2018 позначено щодо неї як робочий день, є необґрунтованими, оскільки, як було правильно встановлено судом першої інстанції, позначка у табелі робочого часу за грудень 2018 року зазначена раніше, ніж видано наказ від 26.12.2018 №552/в про надання позивачу частини основної щорічної відпустки та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Посилання апелянта на те, що станом на 26.12.2018 він не мав коштів для виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, що відпустка на 29.12.2018 була надана позивачу, коли кошти на рахунках ГУ ДСА вже були вичерпані, що відповідач звертався до ДСА щодо надання додаткових коштів, але вони виділені не були, судова колегія вважає безпідставними, з огляду на вищезазначене.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в ухваленому ним рішенні повинен був вказати спеціальний код класифікації видатків, за яким здійснюватиметься стягнення коштів на підставі виконавчого листа, виданого за таким судовим рішенням, апеляційний суд до уваги не приймає як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного процесуального законодавства. З приводу виконавчого листа колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 373 КАС України виконавчий лист видається судом першої, а не апеляційної інстанції, в саме цією нормою також передбачено порядок внесення виправлень до виконавчого листа.
Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року - без змін.
Розподіл судових витрат.          
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 18 лютого 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: