ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.001020 пров. № 857/9746/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Кузьмича С.М., 
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.001020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області третя особа Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Мричко Н.І., час ухвалення 16:48 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 29.07.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі – ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), в якому просить суд визнати незаконними, протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення сформовані 13 вересня 2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області, а саме: повідомлення-рішення форми «Р» від 13.09.2017 №0125341307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 260132,81 грн., де податок на доходи фізичних осіб 208106,25 грн., штрафні санкції в сумі 52026,56 грн.; повідомлення-рішення форми «Р» від 13.09.2017 № 0126041307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 17584,78 грн., де військовий збір 15634,64 грн., штрафні санкції в сумі 3913,41 грн.; повідомлення-рішення форми «ПС» від 13.09.2017 № 0125391307 про сплату штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. за неподання податкової декларації;  визнати незаконною, протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 24 листопада 2017 року Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ф» №39404-17 на суму податкового боргу платника податків 331523,45 грн.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на безпідставність висновків ГУ ДФС у Львівській області щодо порушення Позивачем п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164,2 ст.164 Податкового кодексу України за неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага. Вважає, що звільнення Позивача від обов`язку погашення частини заборгованості за кредитним договором № 6077576 від 11.04.2008, не є тотожним отриманому додатковому благу, яке за положенням Податкового кодексу України має бути оподатковано. На думку Позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 13.09.2017 форми «Р» від 13.09.2017 № 0125341307, № 0126041307, форми ПС» №0125391307 та податкова вимога ГУ ДФС у Львівській області від 24.11.2017 форми Ф №39404-17 є протиправними та необґрунтованими, а відтак мають бути скасовані судом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2019р. у справі №813/3283/17 ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, неправильним тлумачення закону, який підлягає застосуванню та незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин справи.  Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що Судом взагалі не взято до уваги позицію Позивача викладену як у позові, так і відповіді на відзив, пояснення його представника та Позивача так і в листі AT «ПУМБ» №КНО-О7.8.3/2333 від 30.05.2019 про надану суду інформацію, що даний борг визнаний безнадійним, облікований на поза балансі та на підставі самостійного розпорядження банку у 2012 році списаний за рахунок страхового резерву.
Також зазначає, що підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8, відповідно до якого, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».
Таким чином, враховуючи наведене, оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом, не є доходом платника податків. 
Крім цього зазначає, що позивач не був належним чином повідомлений банком про наявність обов`язку сплатити податок самостійно, всупереч вимог передбачених абз. «д» пп. 164.2.17 ПК України, і ця обставина не була належним чином досліджена судом першої інстанції. 
З урахуванням наведених вище обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції всебічно досліджено усі наявні документи в матеріалах справи, обставини справи, що мали значення для прийняття рішення у справі. Рішення суду прийнято з дотриманням ст.242 КАС України, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та не можуть бути  підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Зокрема відповідач зазначає, що ГУ ДФС у Львівській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки від 04.08.2017 № 1183/13- 07/ НОМЕР_1 , яким встановлено, що Позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи до Галицької ОДПІ (Сихівське відділення) ГУ ДФС у Львівській області за 2015 рік не подав, доходи у вигляді додаткового блага за 2015 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік не сплатив, чим порушив абзац «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, пп.168.1.1, пп.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу правомірними, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи проведено заміну відповідача ГУ ДФС у Львівській області на його правонаступника ГУ ДПС у Львівській області, представник якого проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Третя особа явки уповноваженого представника у судові засідання не забезпечила. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 11.04.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» укладений кредитний договір №6077576 від 11.04.2008, за умовами якого Позивач отримав кредит у розмірі 75000,00 USD (доларів США).
27.07.2016 Галицькою ОДПІ (Сихівське відділення) ГУ ДФС у Львівській області надіслано ОСОБА_1 . повідомлення № 6975/10/17-01/254 від 27.07.2016 щодо надання інформації з питань неподання платником податків декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік отриманих від доходів у вигляді додаткового блага.
Згідно з листом ПАТ «ПУМБ» від 09.08.2016 №КНО-08.1.2.2/39 та повідомлення про прощення частини боргу фізичну особу - платника податків ОСОБА_1 повідомлено, що 30.06.2015 за кредитним договором було прощено частину боргу у розмірі 49657,79 доларів США.
Згідно з відомостей з державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 14.07.2017 ПАТ «ПУМБ» відобразив у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за звітний період ІІ квартал 2015 року, за ознакою доходу « 126 - дохід як додаткове благо» в сумі 1043576,23 грн. 
14.07.2017 начальник ГУ ДФС у Львівській області Кондро І.В. прийняв наказ № 2929 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 терміном 5 робочих дні з 28.07.2017.
Повідомлення про проведення перевірки від 14.07.2017 № 354 направлено платнику податків поштовим зв`язком.
З 28.07.2017 по 03.08.2017 ГУ ДФС у Львівській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. За результатами перевірки складено акт від 04.08.2017 № 1183/13-07/ НОМЕР_1 ), в якому встановлено порушення: абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 208106,25 грн.; п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015р.; пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, пп.168.1.1,пп.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014р. № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової Реформи» в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 15653,64 грн.
На підставі висновків акта перевірки від 04.08.2017 № 1183/13-07/ НОМЕР_1 ГУ ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- за №0125341307 від 13.09.2017 форми «Р», яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування в розмірі 260132,81 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 208106,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями – 52026,56 грн.;
- за №0126041307 від 13.09.2017 форми «Р», яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 19567,05 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 15653,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями – 3913,41 грн.;
- за №0125391307 від 13.09.2017 форми «ПС» за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким до платника податків застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170 грн.
З метою погашення податкового боргу відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом складено та надіслано ОСОБА_1 корінець податкової вимоги форми «Ф» від 24.11.2017 № 39404-17, на загальну суму 331523,45 грн., у тому числі за основні платежі - 223759,89 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 56109,97 грн., пеня - 51653,59 грн. 
Позивач не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, звернувся до суду з позовом в якому просив такі скасувати.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що ГУ ДФС у Львівській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.09.2017 №0125341307, №0126041307 форми «Р», №0125391307 форми «ПС» та податкової вимоги від 24.11.2017 №39404-17 форми «Ю», діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Норми ПК України застосовуються в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Таким чином, з аналізу наведеної норми слідує, що кредитор зобов`язаний повідомити платника податку – боржника про те, що сума, яка була анульована банком підлягає оподаткуванню. У такому випадку боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Податковий кодекс України визначає три можливі варіанти здійснення такого повідомлення, а саме: шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення; шляхом укладення відповідного договору; шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу.
Матеріали справи не містять доказів того, що ПАТ «ПУМБ» належним чином повідомив ОСОБА_1 про анулювання такому суми кредитної заборгованості.
Відповідачем представлено засвідчену ГУ ДФС у Львівській області ксерокопію із ксерокопії наданого ПАТ «ПУМБ» Повідомлення про прощення частини боргу (т.3 а.с. 125-126). 
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що не приймає до уваги як письмовий доказ ксерокопію документа, у даному випадку Повідомлення про  прощення частини боргу ПАТ «ПУМБ» без звіряння його із оригінальним документом.
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм КАС України, апеляційний суд вважає, що такі докази не можуть бути визнані належними та допустимими в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2018 р. у справі №813/4647/17. Так, Верховний Суд зазначив, що «Суд звертає увагу на те, що всі долучені до матеріалів справи документи у вигляді світлокопій, не є оригіналами або належним чином засвідченими копіями в розумінні статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Зазначене свідчить про порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки належності та допустимості доказів в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України».
Отже, оригінал вказаного Повідомлення не надано ні відповідачем, на якого відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування. ні третьою особою ПАТ «ПУМБ» при судовому розгляді справи та, на вимогу суду третьою особою також не представлено. 
Натомість позивачем представлено, відповідь на його звернення АТ «ПУМБ», з якої слідує, що кредитна справа  знищена за закінченням терміну зберігання. 
З урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач не був повідомлений належним чином про прощення (анулювання) боргу, тому відповідно не зобов`язаний відображати анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Наведена обставина є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржених рішень відповідача. 
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків апеляційного суду не спростовують.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягають скасуванню.
Таким чином позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень ГУ ДФС у Львівські області від 13 вересня 2017 року, а саме: податкового повідомлення-рішення форми «Р» №0125341307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 260132,81 грн., де податок на доходи фізичних осіб 208106,25 грн., штрафні санкції в сумі 52026,56 грн.; податкового повідомлення-рішення форми «Р» №0126041307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 17584,78 грн., де військовий збір 15634,64 грн., штрафні санкції в сумі 3913,41 грн.;  податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №0125391307 про сплату штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. за неподання податкової декларації.
Відповідно як наслідок підлягає визнанню протиправною та скасуванню податкова вимога форми «Ф» від 24 листопада 2017 року Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ф» № 39404-17 на суму податкового боргу платника податків 331523,45 грн.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції  та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини щодо належного повідомлення позивача ОСОБА_2 про прощення (анулювання) боргу, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову скасуванню та апеляційним судом приймається нове рішення про задоволення позову з наведених вище підстав.
Щодо розподілу судових витрат.
Позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судових витрат, оскільки він є постраждалим учасником Революції Гідності, що підтверджує посвідченням №1189 виданим 09.12.2019р.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті п`ятої Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.001020 – скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення сформовані 13 вересня 2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області, а саме:
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.09.2017 № 0125341307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 260132,81 грн., де податок на доходи фізичних осіб 208106,25 грн., штрафні санкції в сумі 52026,56 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.09.2017 № 0126041307 про сплату податкового зобов`язання в сумі 17584,78 грн., де військовий збір 15634,64 грн., штрафні санкції в сумі 3913,41 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 13.09.2017 № 0125391307 про сплату штрафних санкцій в сумі 170,00 грн. за неподання податкової декларації.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 24 листопада 2017 року Головного управління ДФС у Львівській області форми «Ф» № 39404-17 на суму податкового боргу платника податків 331523,45 грн.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 21.02.2020р.