ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
11 лютого 2020 року
м. Харків
Справа № 645/5600/19
Провадження № 22-ц/818/1773/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.
суддів Кіся П.В., Сащенка І.С.
за участю секретаря Брулевича В.В.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року постановлену суддею Іващенко С.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року адвокатом, представником позивача ОСОБА_3 повторно подано клопотання про витребування доказів.
Клопотання вмотивоване тим, що позивачем заявлялось клопотання про витребування доказів, зокрема про витребування у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про факти перетину державного кордону України відповідачем по справі. Дане клопотання ухвалою суду від 15.11.2019 було задоволене. Проте, у клопотанні була допущена описка в даті народження відповідача, а саме, замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було помилково вказано « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Тому просить витребувати зазначені докази з урахуванням зазначених поправок.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року клопотання представника позивача задоволено.
Витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію у разі перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 13.07.2017 по день надання відповіді.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 вмотивована тим, що ухвала постановлена з порушення норм процесуального права.
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при задоволенні клопотання не взято до уваги правила ст.ст. 83,84, ЦПК України.
Також, судом не з`ясовано яке відношення отримана у ДПС інформація стосується предмета спору, представником позивача не надано доказів неможливості самостійно отримати вказані докази. Мотиви викладені в клопотання а саме, що данні про перетинання кордону необхідні для визначення розміру аліментів в розумінні ст. 182 СК оскільки свідчать про матеріальне становище відповідача не переконливі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи клопотання про витребування доказів суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
В судовому засіданні представник позивача звернувся до суду із заявою про витребування доказів на підставі ст. 84 ЦПК України,  посилаючись на те, що вказані відомості містять банківську таємницю та персональні дані сторін у справі, тому отримати вказані документи самостійно він не має можливості.
Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинні бути зазначені вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 84 ЦПК України передбачено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Так, метою процесуального інституту витребування доказів є допомога сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Отже, забезпечення доказів є механізмом збору і закріплення доказів до судового розгляду по суті та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити до початку судового розгляду.
Неможливість надання (одержання) доказу може бути пов`язана з майбутнім знищенням, зіпсуттям доказу, очікуваною смертю свідка тощо, а ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.
Забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб`єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.
Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.
На думку колегії суддів оскаржувана ухвала відповідає зазначеним нормам.
Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції не заперечували проти того, що представник ОСОБА_1 звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України і отримав відповідь. При цьому в відповіді, з посиланням на обмежений статус такої інформації у наданні відомостей відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на неналежність витребуваних доказів, оскільки висновок щодо належності доказів суд вправі давати лише при їх оцінці в порядку ст. 94 ЦПК України, в нарадчій кімнаті. На стадії розгляду справи по суті, суд не вирішує питання щодо належності доказів.
Також безпідставним є посилання апелянта на  те, що витребувані докази не мають відношення до вказаної справи, оскільки відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Та згідно з ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.        
Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                                 О.М. Хорошевський
Судді                                                                                      П.В. Кісь
     І.С. Сащенко
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.