Ухвала
Іменем України
 
03 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 712/4452/18
провадження № 61-1904ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року у складі суді Токової С. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суд із позовом до 
 ОСОБА_2  про визнання квартири особистою приватною власністю. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладений шлюб. Дітей від шлюбу не мають. У період шлюбу ними придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем. Зазначав, що квартира придбана за його власні кошти, отримані ним від держави в рахунок компенсації з втрати працездатності в результаті отриманого поранення в зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО), а тому вважає її особистою приватної власністю.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 
2019 року, у задоволенні позову відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що спірна квартира придбана в період шлюбу, при набутті права власності на квартиру сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї, кошти отримані позивачем від держави в рахунок компенсації по втраті працездатності в результаті отриманого ним поранення в зоні проведення АТО також є спільною сумісною власністю та не відносяться до майна, що є особистою приватною власністю.
 
22 січня 2020 рокуОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
 
Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Частина перша статті 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України)визначає, зокрема, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав.
 
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.
 
Згідно з частиною другою статті 61 СК України, яка регулює об`єкти права спільної сумісної власності, об`єктами права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
 
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Отже, чинним законодавством встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу. Така презумпція може бути оспорювана та спростовуватись, зокрема і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для її спростування, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 
від 25 грудня 2013 року № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи.
 
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 14-351цс18 одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України від 20 грудня 
1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат.
 
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
 
Оскільки спірна грошова допомога отримана відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних вище норм матеріального права ці кошти є спільним сумісним майном подружжя.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши що спірна квартира придбана в період шлюбу, при набутті права власності на квартиру сторони у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї, взявши до уваги, що кошти отримані позивачем від держави в рахунок компенсації з втрати працездатності в результаті отриманого ним поранення в зоні проведення АТО також є спільною сумісною власністю та не відносяться до майна, що є особистою приватною власністю, дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та правильність висновків судів не спростовують.
 
Отже, оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси 
від 26 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак   І. Ю. Гулейков   Г. І. Усик